- Ahoj. - Ahoj.
- Omlouvám se. - V pořádku. Tady.
Vzal jsem ti latté.
- Díky. - Jen tu ještě není.
- Tak jak se ti sem šlo? - Co?
- „Jak se ti sem šlo?“ - Nevím, proč jsem nervózní.
Možná proto, že se stydíš, žes mi nevěřil, že se o sebe postarám?
Jo, to bude asi ono.
Můj průšvih to není. Tvůj otec mě požádal, abych zatahala za nitky.
Neměli jsme tomu čelit společně?
Tos řekl ty. Já chtěla hlavně snídani.
Tak jo, zlato, hodně jsem přemýšlel o tom, jak jsem se zachoval.
A vím, že je snadné říct, že proto, že tě mám rád. Což mám.
Mám tě moc, moc, moc...
To chápe. Pokračuj.
Ale v tom to není.
Já strávil několik let na Floridě a hodně jsem se litoval.
To je pravda.
Trochu jsem se ztratil.
A byl jsem osamělý.
Asi jsem sám sebe přesvědčil, že musím udělat, co je v mých silách,
abych tě toho uchránil. Omlouvám se.
Co myslíš?
Skoro jsem to neposlouchala, ale znělo to upřímně.
Ale dělal přesně to, co dělá. Trochu se shodí,
abys měla výčitky, že jsi na něj naštvaná.
- To nedělám. - Děláš.
Faj, za pár dní odjíždíš. Díkybohu.
- To „díkybohu“ sis mohla odpustit. - Nechtěla jsem.
- Dobře. - Protože můj život je můj.
A musíš mi slíbit, že se do něj nebudeš plést, ať udělám cokoliv.
- Já... - Než mi to slíbíš.
Myslím fakt cokoliv, jasný? Můžu začít brát pervitin.
Prý to je fajn a jsi organizovaná.
Takže jestli ti vypadají zuby, nesmím ti nic říct?
Tak jo, ber perník. Užij si to.
Ahoj, Grahame! Hned jsem tam. Dej si na mě kávu.
- Dám si i slaninu. - Nešetři.
- Ty máš schůzku při rodinný krizi? - Ne, moc jsme jí pomáhali. Sakra.
Myslím, že budeme v pohodě. Ahoj!
Jak sis mohl myslet, že se k sobě hodíte?
Nemyslel. Ale je to matoucí, když je někdo takhle sexy.
To dobře znám.
Je dneska hodina, nebo jen vibujeme?
Ne, pardon.
Doufám, že jste si užili svižnou procházku ruskými dějinami.
Někteří neví. Fajn. Dobře, kamenné tváře.
Beru. Snažil jsem se.
V dnešní době je pochopitelně oblak, který zahaluje všechno ruské,
ale mluvili jsme o spoustě docela zajímavých postav.
Takže, oblíbení ruští vůdci. Do toho.
Petr Veliký.
Obrovské pokroky ve vzdělání, vědě, kultuře.
Ano, velký jménem, velký činy. Někdo další?
- Stalin. - Zajímavé.
Nechal popravit miliony vlastních občanů, ale od tebe to sedí, Gino.
Konečně zná mý jméno. Pěkně.
Víte, kdo je můj favorit? Michail Gorbačov.
Vždycky si na něj touhle dobou vzpomenu. Odstoupil na Boží hod 1991.
Lidi si ho pamatují kvůli glasnosti, perestrojce.
Ale víte, co jsem na něm obdivoval nejvíc?
Byl první ruský vůdce, který postavil svou ženu dopředu.
Jeho kritici tvrdili, že ji miloval víc než svoji zemi.
Když zemřela, vydal cédéčko s názvem „Písně pro Raisu“.
Je tam pár bangerů, pusťte si to.
Víte, všichni myslí, že Gorbačov chtěl sovětský stát rozložit.
Já si to nemyslím.
Jako jasně, věděl, že změny budou nutné.
Ale věřím, že chtěl, aby ten svaz přežil.
Vy pláčete?
Ne.
Užijte si prázdniny. Mějte se.
KOHOUT
Takže, pokud čtenáři záleží na vašich postavách, bude to prožívat s nimi.
Příklad. Včera jsem se díval na televizi a dávali „Život je krásný“.
A tu postavu George Baileyho mám tak moc rád,
že jsem to musel dokoukat až do konce.
- Co je „Život je krásný“? - To vážně?
„Vždy, když zazvoní zvonek, dostane anděl křídla.“
To je křesťanskej film? To fakt ne, dík.
Není to úplně křesťanské. Je to vánoční film.
- Ale... Jo, asi trochu jo. - Počkat.
Když zazvoní zvonek, dostane anděl křídla?
- Jo. - A co když jste třeba v herně?
- To je pak šíleně moc andělů. - Ne.
- Je tam jeden a jmenuje se Clarence. - Clarence?
- To je z Bible? - Myslím, že z Listu Korintským.
Nekecáte? Náboženství není zrovna bezpečné téma.
Ne. Je to opravdu film a byl bych vám ho dal za úkol,
ale máme poslední hodinu. A navíc
musím uznat, že než jsem sem přijel,
tak jsem... Nečekal jsem...
Sorry, Grgu, za dvě minuty mám zkoušku z chemie.
Jo, běžte.
Užijte si prázdniny.
A prosím, dál pište.
Tommy.
- Chlape, ty mě ničíš. - Já vím.
Musíš to odevzdat.
Já vím.
Finální verzi tvé kapitoly, víc nepotřebuju, abys prošel.
- Jak se jí dotknu, máš to. - Já na tom fakt dřel.
- Jen prostě chci, aby to bylo dobrý. - Jo.
- Odevzdám to do večera? - Tak jo.
Paráda.
A velká novinka. Zvládl jsem všechny předměty.
- Tak vidíš! - Dal jsem i tu statistiku.
- Vážně? Cos dostal? - Nejvíc sexy skóre. Šedesát devět.
- Pojď sem. - D plus, bejby.
Jsem pyšný.
To je sračka.
Profesor makroekonomie mi dal béčko.
Já vždycky měla jen áčka.
- Jaký to je? - Naser si.
Ty si naser.
Ty studuješ obchod?
Poprvý za tři měsíce se mě ptá na něco z mýho života.
- Pardon. - Sakra. Ty ses omluvil Mo?
- Jsi v pořádku? Neumíráš? - Ne, jen jsem špatně spal.
- Zapomněl jsi zhasnout lampičku? - Jen se peru s pár věcmi, nic víc.
Musím jít do školy.
Mo, to béčko neřeš.
Já tu známku taky nikdy nedostal,
ale jeden se díky tomu cítí víc jako člověk.
- A jsme doma. - Svět je v pořádku.
Je fajn být průměrná, Mo.
- Co ten povzdech? - Ale, nic. Jen...
Ty a ten panák v roláku jedete do Wisconsinu
a pak už s tebou nikdy nebudu bydlet. Nevím, jak to bez tebe zvládnu.
No tak.
Pojď sem.
- Ty to zvládneš. - To nemůžeš vědět.
Jdeme na to.
Dobře.
- Smím tě políbit? - Nesnáším, když se ptáš. Je to trapný.
- Ale jdi. - Dělej.
Nemyslím si, že by mi Katie už úplně odpustila.
Otcové a dcery.
Měl jsi vidět tátu, když jsem mu řekla, že chci odejít z práv a být básnířkou.
- Ten výraz asi zvládnu. - Ukaž.
„Ó, básnířka? To je super.“
Všichni jste stejní.
- Zdravím. - Ahoj.
- Hotovo. - Super.
- Snad se bude líbit. - Snad.
- Neber si servítky. - Jasně.
Jsi nejlepší, Kohoute!
- Pardon. Klídek, lidi. - Byl někdy v knihovně?
Pokud vím, jednou.
Ten kluk tě žere. Fakt.
I spousta dalších studentů. Všechny štve, že odcházíš.
- A je to otravný. - Myslím, že přeháníš, ale díky.
Všichni to přežijí.
Já ne, Gregu.
Říkala jsem ti, že tu nemám moc přátel.
Víš, jsem fakt ráda, že jsme se spolu nevyspali.
To slýchám často.
Ne, já se k lidem chovám divně, když se s nima vyspím.
Je jedno, jaký to bylo, prostě chci, aby si mysleli, že je nesnáším,
a pak s nima přestanu mluvit. Ale s tebou si povídám ráda.
A byla by škoda s tím přestat.
Máš mobil, že jo?
- Skvělý. - Perfektní.
- Sakra. - Co?
Dostal jsem svou novou knihu a chtěl jsem ti ji dát,
protože je to moje první věc s ženskou hrdinkou.
- Sem s ní. - Počkej.
Není to kniha o Kohoutovi a přebal jsem nemohl ovlivnit.
A...
Fajn, tady ji máš.
Gregu, nemá hlavu.
Nevešla se tam.
- Ronni! - Co?
- Něco vám ukážu. - Ne.
- Dobrý, nechoďte sem. - Copak?
Greg má novou knihu.
Vidíte tady nějakou jinou ženu s takovým tělem?
Nevím. A nebudu to zjišťovat.
- Jsi se sebou spokojená? - Ano, jsem.
- Co o volnu plánujete? - Lily za mnou jede do New Yorku.
- Na výstavu Marcela Duchampa. - Super!
A možná obrazíme kluby a zapaříme. Nevím, pardon.
- A na oko to je kvůli Duchampovi. - Jen na něj asi nezbyde čas.
- Nevím, kdo Duchamp je. - Jsi má asistentka.
- No a? - Přijeď za námi. Do New Yorku.
- Prosím. Bude to super. - Ráda bych, ale budu v Londýně.
S Archiem.
- Aha. - Chápu.
Ale musím to umět říct nahlas a nechci, aby z toho lidi kolem mě byli zklamaní.
- Jo, promiň. - Máme tě rády. Druhej pokus.
Jo? Dobře. Vracím se k Archiemu.
- Fuj! Jsi zvrhlá! - Ne! Ne!
- Vůbec nejste vtipný. - Jsme k popukání.
Gregu, absolutně otřesné rozhodnutí odejít.
Já budu
rektorem, dokud Cristle nevytáhne mou mrtvolu z téhle kanceláře.
- To dělat nebudu. - Ale jo.
Někomu zavolám.
Jasně, je velký.
Jsem na tebe naštvaná.
- Proč? - Nastavils laťku u chlapů hrozně vysoko.
- Jake mě pozval na kávu. - Je to fajn chlap, jen měl problémy.
- Tu laťku hodně převyšuje. - Super.
- Je na mě fakt hodnej a má dobrý vlasy. - Má super vlasy.
Někdy, když se na mě podívá, nevím, jestli přemýšlí, nebo mě chce zavraždit.
Ale je to sranda.
Ťuk, ťuk.
- Promiňte, nechci kazit tuto chvíli. - Ty zkazíš každou chvíli.
Dobrá. Dnes budu muset příslovečně něco překousnout,
takže bych mohl vyndat kulku z hlavně a metaforicky ji překousnout.
- Lidi tě nesnáší, protože mluvíš takhle. - Gregu.
Musíme zakopat válečnou sekeru.
- Proč bych to jako dělal? - No...
Nemůže se vrátit k tomu kreténovi!
Bože! Naše dcera se dává zase dohromady
se svým super pohledným manželem, s kterým fakt ráda spí.
Nemůžeme se jednou shodnout?
Shodujeme se.
Podle mě je Archie arogantní kus hovna, od začátku.
Zavoláme jí, ať to nedělá.
Tys nebyl na tý snídani, kam jsi mě dotáhl?
- No a co, zavolám jí. Co to děláš? - Chráním tě před tebou.
- Dej mi to. - Ne.
- Dej mi ten mobil. - Ne.
- Dej mi... - Ne a ne.
A teď ho mám v zadku.
Sáhni pro něj, jestli chceš, ale to tě nikdy nebralo.
Beth, no tak.
Fajn.
Udělej tu jedinou věc, kterou jsi jí slíbil, že neuděláš.
Už s tebou nepromluví a já budu mít s kým jet o Vánocích lyžovat.
- Chceš se opít? - Já vždy.
To je alarmující.
Máma je z Vánoc vždycky nadšená.
Budeme ve Wisconsinu pět dní, a pořádá třikrát zdobení stromku.
To je dost na jeden stromek. Připraven jet se mnou?
Chci si promluvit.
Posadíš se?
Proč se na mě nedíváš?
To spíš dělám já.
Prosím.
Asi radši postojím, dokud neřekneš, co se děje.
- Jsi skvělá žena, Sunny. - To vím.
A budeš fantastická máma.
A to myslím vážně, budu Robinovi nejlepší otec.
Nebude to Robin.
Vzal jsem si ale Katie.
A cítím, že to musím dotáhnout do konce.
Nechci to poslouchat. Prosím, dost.
Mrzí mě to.
Teda.
Věděla jsem, že tohle je vždycky možnost,
jen jsem nečekala tu bolest. Běžně se mě nic nedotkne.
- Jsi jen člověk. - Neskončila jsem.
Bože, ty ten svůj hlas tak miluješ.
Problém je,
že já taky.
Tohle je chyba.
Jo.
Rozhodl ses špatně.
Musím se sebrat. Tak jo.
Kdybychom nečekali dítě, asi bych tě poslala do prdele,
možná ti propíchala gumy a šla dál. Ale ráno jedu do Wisconsinu
a jestli chceš jet se mnou, buď v bytě v osm.
- Nebudu tam, zlato. - Tvoje škoda.
Budeš litovat.
Víno došlo, přecházíme na bourbon, což mi přijde zdravé a zodpovědné.
Piju jen Moonshine. Proč tohle máš?
Ukořistil jsem to a teď je to moje, podle vikingské tradice.
- Fuj. Moc hezky to tam nevoní. - No jo.
- Pardon, smraďochu. - Na ten smrad si zvykneš.
Občas to nosím po domě.
Dřív sis ze mě utahoval kvůli mojí vazbě na tuhle školu,
a teď ji miluješ.
- Omluv se mi. - Omlouvám se. Miluju ji.
Tak proč odcházíš?
- Kazím dceři její styl. - S tím musíš přestat.
Musíš přestat žít pro ostatní lidi.
Já dělám v podstatě jen to, co mě činí šťastnou.
To všichni vědí.
Asi bych to měla dělat o něco míň, ale ty rozhodně musíš víc.
Snažím se.
Dáte si bourbon do sklenky od vína, madam?
- Už spíš půjdu spát. - Dobře.
Musím udělat jednu věc, než půjdu.
Tohle mi nedalo spát.
- Vydrž. - Co to...
Tak jo. Háček tu furt je.
A je tam. Z časopisu Fortune, jinou jsem nenašla. Nemáš zač.
Budu si jí navždy cenit.
- Dobrou. - Dobrou.
- Nepřibližuj se k mobilu. - Za to, co udělám, až odejdeš, neručím.
- Stačí říct, zůstanu tu dýl. - Dobrý.
- Vážně. - Určitě?
Jo. Jsem v pohodě.
- Vážně? - Jo.
- Jo? - To ne.
- Dobře. - Nedělej to.
Trochu mě dostalo, jak jsme si hráli na mámu a tátu. Bylo to fajn.
Trvalo dlouho, než jsem se přes tebe dostal.
Tak bys možná neměl být na Katie tak přísný,
když bojuje s tím samým.
Vážně předstíráš, že ses mi právě snažila dát lekci?
No tak. Nikdy nevím, co dělám.
- Já taky ne. - To vím.
Tommy, četl jsem tvůj úkol. Je to fantastický.
Neměl bych to dělat, ale udělám. Tohle bylo ze třídy nejlepší.
Boží. Zajímá mě, co se ti líbilo nejvíc, ale nechci působit zoufale.
- Klidně se zeptej. - Co bylo nejlepší?
Hlavní postava. To, jak se obléká, aby vypadal, že je mu to fuk, ale není.
- Hned jsem věděl, co je ten kluk zač. - Mega.
Ale když uvidí fotku, kde je jako malej kluk, všechno se změní.
- Otočí se to. - O tom to u velkých postav je.
Hluboko uvnitř dávno vědí, kým jsou a kým být chtějí.
Potřebují jen maličkost, která je probudí.
Táta nám nabídl kočárovnu, ale měli bychom jet do Claridge's
a udělat si pravou dovolenou, to by bylo fajn.
Máš na zubu špenát.
- Už balíš? - Furt tam je.
Pořád.
- Co teď? Lepší? - Ne.
Teď?
Nemůžu s tebou být.
Jak jako?
Měl jsem hodně schůzek s různými učiteli.
- Tahle je první, co mě bavila. - To jsem rád.
Budu v bistru, přijď se rozloučit. Štípnu pro tebe hranolky.
- Budou tam Spooner a kluci? - Ne, odjeli na prázdniny.
- Tak jo, stavím se. - Fajn. Zatím.
- Katie. Tady jsi. - Super, našels mě.
Nemůžeš shodit bombu a utéct. Musíme si promluvit.
- Nemusíme. - Musíme.
Nemusíme.
Už s tebou nechci být.
Protože jsem měl na zubu špenát?
Pro mě už budeš mít na zubu špenát navždy. Metaforicky.
- To, co se s tebou teď děje, je šílený. - Pardon, tak já tě vezmu zpět.
Počkej. Katie, přestaň.
Miluju tě. Jsem kluk, co před tebou stojí se srdcem na dlani.
- Proboha. Slyšíš se vůbec? - Tak mi to teda vysvětli.
Bez ohledu na to, kým bych chtěla, abys byl, ty budeš pořád ty.
A to je špatně?
Na nějaký úrovni víš, že nejsi nejlepší chlap.
Možná ne. Tak jo.
Vlastně jsem ráda, že jsme se dali dohromady, i když jen na 36 hodin.
Byla to moje volba. A tohle je mnohem jasnější, chápeš?
Mluvila jsem s kamarádkama a bála se, že mě odsoudí,
že jsem tě vzala zpátky. A ruku na srdce, udělal by to každý.
- Rosco ne. - Pes Rosco ne. V tom máš pravdu.
Ale nešlo o to, že zklamu je.
Pravda je, že bych moc zklamala sebe.
Nepotřebuju tebe, abych se cítila výjimečná.
Netuším, jestli to víš,
ale já jsem hvězda.
Zničil jsem si život s matkou svého dítěte.
- Kvůli tobě. - Moje chyba.
I když tohle všechno sis zavinil tak nějak sám. Víš co? Ne.
Archie Batesi,
upřímně doufám, že nakonec budeš šťastný.
Z toho to úplně srší.
Chci rozvod.
Nespěchej, vím, že svátky dokážou být šílené. Vyřešíme to.
Ahoj, Dylan, nechal jsem ti před domem dárek k Vánocům.
Prosím, nezapomeň ho krmit.
Chtěl jsem se zeptat, jestli nechceš zajít do bistra,
ale máš zhasnuto, tak asi spíš.
Stavím se ráno rozloučit. Tak jo. Měj se.
Život je krásnej!
Říkala jsem, že tě mají rádi.
Nevím, co říct.
- Spoonere, proč nemáš tričko? - Jsem anděl.
- Křídla jsme vyrobili s Georgem. - Ten film jste neviděli, že ne?
- Ne. - Podejte tomu muži pivo.
Jasně. Pojďme.
Tak na zdraví.
- Sunny? - Ten klíč budu chtít vrátit. Sunny!
- Sunny! - Už je tady! S Boží pomocí to dokázal.
Sakra, málem bych zapomněla. S Fredem jsme ji dostali na dřívější let.
- Co? - Je pryč pár hodin. Je konečně volná.
Vypadáš smutně.
Nechceš maminku?
Ne?
Při odchodu zamkni, někde mě čekaj.
Pokračování příště.
- Ne. Nechci o tom mluvit. - Pane Russo, Ronni vám chce něco říct.
- Nebylo to ve zlým. - To pro vás muselo být těžké.
Bylo, díky.
Chtěl jsem vám jen poděkovat za ty horké čokolády.
Díky, Darene.
Díky, Martho.
- Ahoj, Susan. - Ahoj.
Jak se máš?
- Krásně voníš. - Tak jo.
Sharon, mámy přítelkyně, je vaše fanynka. Miluje vaše knihy.
Nevěří, že se známe. Nenatočíte pro ni video?
- Proč... - Jdi do prdele, Sharon! Naser si!
- Jak je? - Nebudeš mi říkat, koho znám. Koukej!
Zdravím.
Dobře, lidi, to stačí.
Tak jo, ještě jednou.
Sbohem.
- Jednou provždy. - Jednou provždy.
- Vážně sbohem. - Dobře.
Ahoj.
Kohoute.
Ahoj.
Chtěl jsem ti poděkovat. Za všechno.
Vážně, změnil jsi mi život.
Ty sis změnil život.
A taky máme celkem velkou útratu a já nemám peníze.
- V pořádku, já to vezmu. - Díky.
- Hej! Všechno platí. - Super.
Hele, nechceš něco říct, než se všichni rozutečou?
- Ne, to nechci. - Dobře.
Poslouchejte! Greg
by hrozně moc chtěl něco říct.
Díky, Dylan.
Tak jo.
Ahoj. Tohle je velké překvapení.
Moc si vážím toho, že jste tady. Mám velké štěstí...
- Mám tu nejúžasnější dceru. - Bože.
- Tady je, to je Katie. - Oni vědí.
Je nejlepší.
Živím se psaním.
Jsem velmi dobrý v beer pongu.
- To si piš. - Nejlepší.
Někteří to asi nevíte,
ale jsem docela nesvůj, neohrabaný chlap.
- Cože? - My víme.
A asi jsem nikdy neměl pocit, že někam patřím.
Ale díky vám jsem cítil, že patřím sem.
A za to vám děkuju.
Nikdy na to nezapomenu.
To je můj nejlepší kámoš. Tamhle.
Pojď sem.
Skončila jsem to.
Už nadobro.
Dobře.
Zlato, je to tvůj život. Musíš dělat to, co chceš ty.
- Posluž si. - Jo!
Děkuju!
Jsem tak šťastný.
- Promiň. Jsi v pohodě? - Jsem.
- Vážně? - Je mi fakt fajn.
Dobře.
- Nádhera. - Jo.
Bude mi to tu chybět.
Kvůli mně neodjížděj.
Co je?
Nechci, abys mi denně volal z Floridy tím svým smutným hlasem.
„Ahoj, Katie.“
To je až děsivě přesné.
Zlato, já se tu jen nechci zdržovat a dál ti komplikovat život.
Ale to bys nejspíš dělal odkudkoliv.
Nemýlíš se.
Gregu, vydržte chvíli.
- To není moc dobrý zvuk do telefonu. - Já vydávám zvuky, Gregu, to víte.
Copak potřebujete?
Co kdybych se chtěl příští semestr vrátit?
- Bylo by to směšné? - Ne.
Uděláte spoustě lidí radost.
Navíc si my dva můžeme střihnout naše poslední hurá.
Jak to myslíte?
Moji práci dali vaší exmanželce. Bude novou rektorkou na Ludlow.
Graham mi to oznámil. Příští semestr začneme s předáváním.
To jsem...
Jste v pohodě?
Řeknu vám jedno,
je to krásná noc, Gregu, a já si ji hodlám užít.
Veselé Vánoce.
Veselé Vánoce, Walte.