Tev viss labi?
Tas ir tik skumji.
Par Rūdolfu?
Visi ņirgājas par viņa degunu. Nu un, ka viņš ir atšķirīgs?
Un Santa saka, ka viņš neiederas? It kā pats būtu ideāls.
Santa ir resns nūģis.
Klau.
Atgulies.
-Kā pagāja Pateicības diena? -Labi.
"Labi"? Tu ar stāstiem pelni iztiku, Greg. Pastāsti sīkāk.
Prieks tevi redzēt, Volt.
Pagāja labi. Mēs ar Keitiju svinējām kopā.
Tikai viņa par ko kaut ko bija nedaudz norūpējusies.
Viņa man neteica, par ko. Un viņai bija skumji.
Kā man garšo putukrējums apakšā.
-Cik tu to izdzer nedēļā? -Tā nav tava problēma.
Tā ir mana problēma, ko negribas atmest.
Ir jaunumi, Greg.
Kristla atgriezusies, ja gribi sasveicināties.
Kā viņai klājas? Zini ko?
-Aprunāšos vēlāk. Paldies, Volt. -Jā.
-Tu vairies no manis? -Sveika.
Nē, es nācu tevi apraudzīt.
Nē, mums nav jāizliekas, Greg.
Es sastādīju pamatlikumu sarakstu,
lai mēs pēdējās astoņas dienas pavadītu kā darbabiedri.
Labi.
Nekādu piegulošu haki darbā vai kājstarpē iežņaugtu bikšu.
Labi. Šķiet, ka tas vairāk attiecas uz mani, nevis tevi.
-Es arī to ievēroju. -Labi. Skaidrs.
Nekāda bruņnieciskuma, lai es neģībtu.
Joprojām būšu pieklājīgs pret tevi.
Labi. Nesmaidīt un nemēdīties.
-Tas man ir svarīgi. -Protams.
Nesmaidīt. Mēdījies, šķiet, neesmu.
Atverot muti, tev parādās mēle.
Labi. Es... jā, sapratu.
Tagad es iešu. Lūdzu, neizģērb mani ar acīm.
Centīšos.
-Tu izģērb. -Laikam gan.
Kā visi atceraties, lekcijas tēma ir "Lapu pāršķiršanas māksla".
Daudzas piezīmes ir saistītas
ar pirmo nodaļu - auditorijas ieinteresēšanu.
Es uzrakstīju grāmatu ar nosaukumu "Purva uzplaukums".
Tajā Rūsters saņem vēstuli no senas sirdspuķītes ar vārdiem:
"Ļaujot tev aiziet, es pieļāvu lielāko kļūdu savā mūžā.
Ja tu šobrīd šo lasi, tad es droši vien jau esmu miris."
-Domas? -Kurš gan raksta vēstuli?
Kāpēc viņa to nepabeidza, paskaidrojot sīkāk?
Varbūt viņai draudēja briesmas.
Taču viņai pietika laika nopirkt pastmarku un to nosūtīt.
Nē. Daudziem veciem cilvēkiem krājumā ir pastmarkas.
Kas vainas markām?
Tas šķiet loģiski, to izlasot. Tā ir brīnišķīga grāmata.
Tomij, nespēju izteikt, cik lieliski,
ka tu atkal piedalies lekcijās.
Jūs nekad to nesakāt, kad es piedalos.
Zinu. Lūdzu.
Pieci ar mīnusu. Šaidienai viss.
Caurskatiet labojumus. Tas tev.
Paskat. Zāles pret temperatūru.
-Vienmēr nostrādā. -Kā tad.
-Visu labu. -Uz redzi.
Mums viss kārtībā?
Psihiatrs palīdz man iztēloties jūs bez seksuālajiem orgāniem.
Priekšpuse bez apmatojuma.
Gribētos tev palīdzēt atgūt iekavēto citās lekcijās.
-Jā, man to vajag. -Manā kabinetā tieši trijos.
-Būšu klāt. -Labi.
Tas tev. Tevi gaida darbs.
IZPĒTĪT PLAŠĀK
Man ļoti patīk veste. Paldies.
Neoprēns paaugstina ķermeņa temperatūru par 12 procentiem.
-Turklāt izceļ bicepsus. -Vilkšu to vakariņās.
Ir jaunumi no "Biotecha"? Jau esi tuvāk lēmumam?
Doties uz Ņujorku nav viegli.
Ārčijs kļūst arvien aizņemtāks ar bērnu.
Pat sastādījis sarakstu ar pretencioziem britu vārdiem.
Man negribētos dēlu vai meitu, kuru sauktu Robins.
-Kam gribētos? -Ja viņš necentīsies,
varbūt man pieņemt to darbu?
Neiebilsti, ja nocitēšu Teodoru Rūzveltu?
-Man negribētos. -Labi.
Tava dzīve būs pārbaudījumu pilna, Sanij.
Turi acis vaļā un klausies, ko pasaule tev saka.
Tu pati sapratīsi.
-Paldies. -Tu vari, un pusceļu jau paveici.
Vai beigās ienirsiet?
Nespēju atteikties.
Kāpēc mums ir vienādas cepures?
Kā atšķirības zīme.
Mēs būsim Cepurpuiši.
-Pie joda. -Gribēji gan, Cūkpup.
-Tu vienmēr paliksi Cūkpups. -Čau, puiši.
-Greg. -Rūster.
Tomijs ir kaut kur redzēts?
Viņam bija jābūt manā kabinetā. Viņš tā arī neatnāca.
-Nē. -Ekonomikā arī nebija.
Varbūt kaut kur stūrī šņukst,
jo šis čalis viņam nepiedāvāja kļūt par Cepurpuisi.
-Ejiet ratā. -Še pieci, Cepurpuiši.
-Jūs pat nezināt, ko tas nozīmē. -Nē, nezinu.
Kungi. Cūkupupiņ.
Volts, saņēmu īsziņu. Nē, neveidošu grupu, lai noskaidrotu,
kurš nozaga koledžas talismanu.
Veikls gājiens. Nezvani vairs. Viņš atkal zvanīs. Atvaino.
Nē, nekas. Man patīk redzēt tevi bosa lomā.
Paldies. Neņem vērā.
Gribēju parunāt par tavu poēmu "Pavedinātāja".
Tu saprati, ka es pavedinu, bet Īlajs bija nevainīgs, vai ne?
Visiem nav jāzina, ka biju nevainīgs.
Tu esi mana mūza, čalīt. Tikai uzgaidi ārpusē.
Man patīk šī poēma.
Tu pirmo reizi uzrakstīji kaut ko personisku.
Paldies.
Domāju, ka šis jāpublicē "Review".
Šeit es atzīmēju vietas,
kur tu varētu atklāties plašāk.
Kļūstot aizskaramāka. Ko teiksi?
Iešu iešaut kaut ko, lai labāk rakstītos.
Nevienam nav jāzina, kā to panāci.
Esmu sajūsmā, ka man ir daudzsološa studente.
-Eva ir ļoti talantīga. -Ir gan.
Tikai pārlieku neslavē viņu. Viņa ir mana.
Pasaulē ir daudz fantastu. Nu kas tas ir?
Tikai tāpēc, ka es atbraucu.
Un ko šie dara, kad atbrauc dzejnieki?
Visi zaudē prātu?
-Tev trūkst humora izjūtas. -Paskat. Tu sadusmojies.
-Čau, Greg. -Čau.
Atstāju durvis vaļā mūsu abu drošībai.
Tas var šķist dīvaini, bet es neaplūkoju savu nabu.
Nekas, jo tagad redzu, cik dziļi traumēts tu esi.
-Jā. Paldies. -Bet izpalīdzi man.
Kas noticis?
-Tomijs saka, ka vairs nemācīsies. -Nē, nē.
Esmu ļoti nikna. Viņam tā ir milzu iespēja.
-Es to nepieļaušu. -Labi.
-Vai atļausi man iesaistīties? -Vari pat viņam iesist, ja vajag.
-Nē, es viņam nesitīšu. -Es viņu mīlu, bet reizēm ienīstu.
Skaidrs.
-Piedzimstot, viņš svēra 6 kg. -Kas to būtu domājis?
-Paldies. -Labi, Kristla.
Es to nokārtošu.
-Nedari to. -Ko?
Neliec man atkal iekārot tevi.
Cenšos to nepieļaut. Gribu tikai palīdzēt tavam dēlam.
Tikai palīdzēt tavam dēlam.
-Paldies, Greg. -Laipni lūdzu.
Dienvidslāvija atdalījās no padomēm. Turpinājumā šajā sērijā.
Mums ir viltotas vēstules. Ir pat kameja no Grieķijas.
Kā man patīk šie iedegušie vandaļi!
To nepierakstiet. Dod šurp.
Labi. Nu tad sākam apspriedi.
Kas izraisīja mīlnieku strīdu? Jā, Līva?
Tito pretojās Staļina centieniem kontrolēt Dienvidslāvijas rīcību.
Spoži, kā vienmēr. Paldies.
-Esmu atpakaļ. -Mieru. Nevelc nost krekliņu.
-Viņš vismaz zina manu vārdu. -Un manu arī.
...augošā pretestība pārējās PSRS daļās. Jā, Līva.
Hetere tikko teica, ka rietumu ekonomiskais spiediens
arī veicināja atdalīšanos.
Lieliski, Hetere. Paldies.
Lieliski, Hetere.
Draņķa palaistuve.
Dāmas. Mana māja ir jūsu māja.
Tu izskaties pašapmierinātāks nekā parasti.
To gan ir grūti panākt.
Jāsaka, ka pēdējā laikā lasu lekcijas virtuozā līmenī.
"Labām mammām ir baisas domas." Kas tā par grāmatu?
Viena no grāmatām vecākiem.
Zini, ka 90 procentiem jauno māmiņu ir uzmācīgas domas?
-Esmu dzirdējusi. -Jā, proti: ja nu mazulis saslimst?
-Ja es nometu mazuli? -Var gadīties.
Ja mazā uzskatīs, ka mati ir skaistāki nekā viņai,
-un noskūs man tos? -Ļoti iespējams.
Mīļā, tev ķermenī plosās hormoni.
Diezin vai tu apjēdz, kas notiek emocionālā līmenī.
Viņai taisnība.
Nopirku Montesori grāmatu, varam abi kopā to palasīt.
Mīļā.
Redzi, vecāku loma ir balstīta instinktos.
Tev nav jāuztraucas par mani kā tēvu.
Es augu dienu veidoju jaunos prātus.
Dīvaini, ka tu to saki. Tikko apskatījos
tavu kā profesora vērtējumu tiešsaistē.
Un acīs iekrita šis.
"Profesors Beitss ir iedomīgs un pilnībā pārņemts ar sevi."
Iedomību es neuztveru kā negatīvu īpašību.
"Profesors Beitss necieš kritiku, viņš apvainojas un atriebjas."
Tās ir blēņas. Prātā nenāk atriebties.
Kam pietiek laika tam.... Nu labi, tālāk neturpināšu.
Labi. Paldies par atsauksmēm.
Lūk, jautra. "Profesors Beitss ir lielākais āksts Ladlovā."
-Tur tiešām tā rakstīts? -Nē, es tikai gribēju pateikt.
-Tomij, apsēdies uz mirkli. -Liec man mieru, man jāstrādā.
-Kas lēcies, Rūster? -Klau, apsēdies. Lūdzu.
Ko tu dari? Tu nedrīksti pamest koledžu.
-Ko? -Nedari to.
Kāpēc ne? Iestājos koledžā tāpēc, ka mamma mani piespieda.
-Neizskatās, ka man spoži veicas. -Protams.
-Vai tas ir galvenais koledžā? -Domāju gan.
Mans papus saka, ka sekmes ir viss.
Mans tētis apprecēja par mani divus gadus vecāku skuķi.
Seksīgu. Tas mulsina.
-Tev tak joprojām stāv. -Tā, kā pornofilmās?
Puiši, tas viss ir ļoti svarīgi,
bet mēs turpināsim diskusiju tur.
Starp citu, apsveicu tavu tēti.
-Paldies, Greg. -Nāc, apsēdies.
-Rūster, tu tak nemācījies koledžā. -Nemācījos un nožēloju.
Bērnībā es biju ļoti nelaimīgs. Es biju vientuļnieks.
Joprojām tāds esmu.
Redzu tevi staigājam pa pilsētiņu, un tev apkārt ir daudz cilvēku.
Kaut man tā būtu bijis tavā vecumā.
Puiši tev aizmugurē ir pilnīgi stulbeņi.
Bet tavi stulbeņi.
Nepamet viņus.
Es šeit dzīvoju. Satieku tevi. Mēs joprojām tusējam. Vai ne?
-Protams. -Brāļi uz mūžu.
-Pārstāj palīdzēt. -Neuztraucies.
Es taču nebūšu oficiants atlikušo mūžu.
Es varu daudz ko darīt.
Patiesībā vienmēr gribēju būt policists.
-Īsti monstri. -Atvainojiet.
Lūdzu visu uzmanību.
Cenšos izsekot notikumiem. Biju šeit vakar.
Kāds ir redzējis manu pistoli?
Paskatieties zem galdiem un krēsliem.
Kā sokas ar pārrakstīšanu?
Nekā.
-Vajag vairāk laika? -Nē.
Es iesaistījos kādā jūtīgā lietā.
Ciest to nevarēju.
Es sajutos neaizsargāta tādā nozīmē, kādā negribēju būt.
Ir biedējoši atdoties darbam, bet tāds ir mākslinieka ceļš.
Lieta tāda, ka es nejūtos māksliniece.
Esmu biznesa speciāliste.
Nācās apsolīt tēvam, ka būšu finanšu brokere vai kripto guru.
Dzeja ir jautra, bet tā ir kā oāze.
Tai es neveltīšu dzīvi.
Tomijs braukās līdzi patruļai, lai saprastu, vai vēlas būt policists.
Vai nav neprāts?
Tas ir tas zēns, kurš reizēm dzīvo pie tevis,
kuru slepus vēlējies par savu dēlu?
Mīļā, tas nav noslēpums.
Tev viss labi? Pēdējā laikā tu izskaties depresīva.
Tev nav jātrenē?
Tas viss sākās nākamajā rītā pēc Volta ballītes.
Kad ieraudzīju tevi ar divām kafijas krūzēm.
Manā jomā to sauc par "pavedienu".
Šķiet, es zinu, kas notiek.
Zini?
Tu satiecies ar kādu citu.
Un izjūti vainu Ārčija dēļ.
Kā naglai uz galvas.
Esmu profesionāls noslēpumainu grāvēju un mistēriju rakstnieks, tāpēc...
Tiesa.
Kas viņš ir? Viņš ir šeit?
Jā.
Tiešām? Kur?
Lūk, tur. Hanters. Puisis no bāra.
Man viņš patīk.
-Nežmiedzas ar riekstiem. -Tas mani aizķēra.
-Kāpēc nesēdi pie viņa? -Labāk sēdēšu atstatu.
Mīļā, neraizējies par Ārčija jūtām.
-Jā. -Parūpējies par sevi.
-Labi. -Pavaicā, vai viņam...
Gribēju teikt - vai viņam ir rieksti.
To es nedarīšu. Iešu pie viņa, lai pārtrauktu sarunu.
-Mīlu tevi. -Mīlu.
Nu aiziet. Aiziet!
Uz priekšu. Slido ātrāk!
-Viņi tikai iesildās. -Zinu. Es arī. Stum bortā!
-Sveiks. -Čau.
Plēs uz pusēm. Met bortā!
Puiši, savācieties!
Es atspiedīšu galvu pret tavu plecu.
-Man ir randiņš. -Viņa neņems ļaunā.
Lieliski. Talismans atgriezies.
-Tas nav mūsējais. -Apturiet viņu kāds.
Jā, pareizi. Esmu taču policists. Paturiet aliņu. Tūliņ būšu atpakaļ.
Esmu policists. Tūliņ noķeršu.
Stāvi!
-Sveicināta. -Sveiks.
-Ir brītiņš? -Jā.
-Kā Pateicības diena Viskonsinā? -Interesanta.
Sanijas ģimene aizraujas ar to elektronisko spēli "Saimons".
-Tur ir tās mirgojošās gaismas. -Zinu, kas ir "Saimons". Visi zina.
Es nezināju.
Un tāpēc visi pēc kārtas kliedza uz mani.
Labi, ka tas tev izraisa smaidu.
Gribēju pateikties, ka pieradināji mani pie kruasāniem.
-Jā. -Kā heroīna tirgotājs.
Kā šie saka - pirmais par brīvu.
-Jā, zinu. -Jā.
Un tu pārstāji tos nest.
-Keitij... -Nevar solīt tūkstoš dienas,
lai pieņemtu lēmumu, un tad dot tam tikai divas dienas.
Jā, nav godīgi. Un tagad man ir skumji.
Es gribēju saņemt trīs kruasānus.
-Man vajag trīs, jo ļoti gribas. -Neraudi, mīļā.
Nesauc mani par "mīļo". Un nesaki, lai es neraudu.
Es raudāšu, ja gribēšu. Tikai šobrīd es to nevēlos.
Tikai man ir grūti apstāties.
-Paldies tev. -Labi.
Ceru, ka pret Saniju tu izturies labāk.
Čau, puiši. Ko darāt?
Policistu lietas.
Viņš man uzlika grupu "Creed".
Varam uz mirkli parunāt ārpusē?
Nu, kā jums veicas? Esat izrakstījuši daudz sodu.
Patiesībā neesam.
Mašīnas apstājās pie sarkanā luksofora pat pēc tam, kad to izslēdzām.
Žēl gan. Pag, ko?
Gribēju parādīt puisim mazliet rīcības,
bet vienīgais noziegums pilsētiņā ir nozagtais talismana tērps.
Man ir baigi interesanti. Viņš iemācīja man lietot radaru.
-Jā gan. -Es noskrienu 8 km stundā.
-Jāpamēģina stadionā. -Nedomā, ka tas ir ātri.
Zinu, tā ir klišeja, bet mums dod virtuļus par brīvu.
-Domājat, ka iedos vēl? -Ir tikai viens veids to noskaidrot.
Tomij.
Virsnieks Tomijs Sazin-kāds-viņam-uzvārds.
Viņa mamma ļoti grib, lai viņš pabeigtu koledžu.
Mana mamma aicina apciemot viņu un draudzeni, bet es nebraukšu.
Greg, ja puisis jūt aicinājumu, kāpēc lai es viņam stātos ceļā?
Šeit nav mācītājmāja. Tev nevajag traucēt.
Ļauj viņam pabeigt. Tev ir jāapciemo sava mamma.
Es negrasos viņu apciemot, jo viņa dzīvo ar draudzeni.
Tāpēc ka viņas draudzene ir Šērona, kas ir sliktākā, kāda var būt.
Tomijs ir pieaudzis cilvēks, kurš pats spēj pieņemt lēmumus,
gluži kā es par Šēronu.
Tu piespied mani to darīt.
Nē. Tu izmantosi savu karti atbrīvošanai no cietuma?
Lūk, cik svarīgi tas man ir.
Ja es dodu tev šo nenozīmīgo sīkumu.
-Ducis glazēto. -Lieliski.
-Kas maisiņā? -Jūsu pistole.
Teica, ka iepriekš esat to tur aizmirsis.
Jā, aizmirsu. Jā, tā ir mana.
Virsnieks Donijs man teica, ka policista darbam ir savi trūkumi.
Jā, jā. Teicu gan.
Tomij, policista darbs ir draņķīgs.
Tikko teicāt, ka tas ir burvīgs.
Es tev sameloju, Tomij, jo mēdzu bērniem melot.
Policisti tā dara.
Braucam tālāk. Tu vari stūrēt.
-Jā. Nē, Tomij. Nē! Atdod tās. -Kāpēc?
Stūrēšu es. Tu ņem šo.
-Sargā virtuļus. -Es paņēmu pistoli. Pistole pie manis.
-Eva, varam kaut kur parunāt? -Jā, protams.
Nē, vispirms uzvelc bikses.
Jā. Atvaino.
Joprojām neredzu trūkumus policijas darbā.
Īsa apmācība, papildu labumi, mašīna par brīvu.
Jā, sākumā tā ir...
Liela sajūsma. Vara.
Tu saproti, ka vari apturēt Vinsu Martinelli,
čali, kurš tevi apcēla vidusskolā.
Un tad tu sāc viņu apturēt divreiz vai trīsreiz nedēļā.
Vienkārši izjūtu dēļ.
Tavs kapteinis kliedz uz tevi. Bet šis tev rāda vidējo pirkstu.
Saka, ka pieprasa advokātu, un viņam droši vien ir taisnība.
Tu domā, ka puiši iecirknī tevi atbalsta, bet tā nav.
Visi plāno braucienu uz Foksvudu.
Bez tevis.
Un visi aizbrauc.
Pat Šēronu paķer līdzi. Kā viņi viņu var pazīt?
Domāju, ka Donijs grib teikt,
ka tev būtu nopietni jāpadomā.
Jā. Jo beigu galā tas ir tikai darbs.
-Nekā aizraujoša. -Tieši tā.
Pag. Ieslēdziet gaismu.
Neizbiedējiet viņu.
Policija!
Aiziet, ķeriet viņu!
Kur ir atslēga?
Stāt, policija!
Nekustēt!
Apstājies!
Es nāku!
-Pateicos. -Paldies.
Es sāku uztraukties, kad pateici, ka negribi kļūt par mākslinieci.
-Mana vaina, Dīva. -Un zini, kāpēc?
Jo tu jau esi māksliniece.
Nepārproti mani, es nezvanīšu tavam tētim, lai teiktu:
"Viņai nav jāstrādā "Goldman&Sachs".
-Viņai jābūt ielu dzejniecei." -Jā, viņš nesaprastu.
Likuma vārdā stāt!
Tu teici, ka dzeja tevi iepriecina. Ar to pietiek.
Ja man kaut kas neiet, vienmēr varu paļauties uz mākslu.
Aplūko šo eksemplāru.
Tomij!
Uzšķir 20. lappusi.
"Pavedinātāja"
Es to nedrukāšu, ja nevēlies.
Nē, es...
Es to vēlos.
"Dīva". Man patīk. Vai sauksi mani šādi visu laiku?
Mūžam, Dīva.
Tūliņ tu norausies.
Še tev.
Jā. 12 km stundā, ķēms.
Cūkpup? Kādam velnam? Kā tā?
Kā tu vari ar to milzu galvu tik ātri skriet?
Es vai viņš?
Negribu vairs būt Cūkpups. Domāju, ka ar šo kaut ko mainīšu.
Un tagad cilvēki runās: "Cūkpups nozaga talismana tērpu."
Velns.
Es vairs nesaukšu tevi par Cūkpupu.
-Rūster? -Jā. Centīšos.
-Nu man ir sūdi. -Es piesegšu. Tinies prom. Bēdz.
Atradu atslēgu.
Tā bija aizdedzē. Mašīna jau darbojās.
-Atradu galvu. Viņš aizbēga. -Jā.
-Droši zināt? -Viņš ir tur.
Neciešu braukt atpakaļgaitā.
-Varu braukt droši? -Brauc, Koko.
-Jūs redzat? -Jā, brauc.
-Tu tiešām to lasi? -Protams.
Es zinu, ka tu to gribēji.
Paklau. Zēns vai meitene, lai kas arī būs, viņš mūs nešķirs.
Mēs izturēsim.
-Man piedāvā darbu "Biotecha". -Ko?
-Jā. Ar labu algu. -Brīnišķīgi.
Janvārī man jāsāk darbs Ņujorkā.
Bet manis tur nav.
Es atteikšos.
-Tu jau izlasīji. -Kāpēc? Es tikai...
Tagad saprotu. Šis ir daudz jautrāk.
Milzu kļūda! Stājies darbā.
Es būtu sūdīgs policists. Es visus palaistu vaļā.
Tu esi labs draugs Cūk... DžejDī.
No šī ieraduma būs grūti atbrīvoties.
Varam jau saukt viņu par Cūkpupu. Tikai ne viņam dzirdot.
Labi, atsaucu vārdus par labu draugu.
Negribu izklausīties kā bojāta plate sakarā ar koledžu.
Tā nav man domāta. Protams, es varu lauzīties.
Iztikt ar vidējām sekmēm.
Bet kāda jēga?
Man patīk vienīgi rakstīšana. Un pat tur man neveicas, tāpēc...
-Par ko tu runā? -Par savu nodaļu.
Visur sarkanas atzīmes.
Kā mana seja pirms akutāna.
Bet Spūnera raksts bija bez kļūdām. Un vēl ar lielu plusu.
Jā, Spūnera raksts...
Nesaki viņam, ka to teicu, bet Spūners nebūs rakstnieks.
Zinu. Viņš vadīs tēva naftas kompāniju.
Varbūt kopā ar savu pamāti.
Tomij, tavs raksts tika labots tāpēc, ka uzskatu, ka tev ir potenciāls.
Tu mani āzē, jo negribi, lai izstājos.
"Bernisa lūkojās uz viņu, zemē gulošu...
viņa asinis izplūda plašāk par paša ēnu, bet viņa izdvesa
tikai vienu ideālo "ha".
-Tas ir mans stāsts. -Jā, zinu.
Man ir spējas iegaumēt tiešām labus teicienus.
Kaut es būtu to uzrakstījis.
-Tiešām? -Jā.
Tātad esmu prasmīgs?
Vēl nē. Bet nedaudz piestrādājot, tu kļūsi ļoti prasmīgs, jā.
Arlabvakaru.
Žēl, ka redzēju tavu daiktu.
Man arī, Tomij. Man arī.
Paldies.
Čau. Jums viss labi?
Nē. Man trūkst ievārījuma.
-Tu taču izstājies. -Es pārdomāju.
Laba izvēle.
Mani šis tas uztrauc. Jūsu tēvs ir labākais.
Forši. Bet viņš nav tavs tēvs.
Jā, zinu. Bet es to gribētu.
Manam tēvam vienalga.
Jums ļoti paveicies.
Tagad vari iet.
-Jā. -Jā.
-Čau, mīļā. -Sveiks.
Labi, ka atnāci. Man kaut kas ir.
-Nopietni? -Jā.
Mans Dievs.
-Tēt. -Un ķivere arī.
-Lūdzu, uzliec ķiveri. -Protams.
Tas ir tik foršs.
Nu, kas satrauc?
Man kaut kas jāsaka.
Tātad...
Subtitrus tulkoja: Ansis Caune