Jakmile scéna nepůsobí opravdově, čtenáři to poznají.
Je potřeba rešerše.
Jestli jste četli moji knihu „Ostří z bažin“...
- Já nečetla žádnou vaši knihu. - Díky, že jste mě kvůli tomu přerušila.
V tom příběhu Kohout honí
jednonohého nájemného vraha bažinou na vznášedle.
Jel jsem do Everglades a naučil se pilotovat vznášedlo.
A jak jste si rešeršoval u Victora, toho vraha, jaké to je, být postižený?
To jsem střelil od boku. Na svou obranu,
Victorovi ukousne nohu aligátor
a hned na další stránce mu Kohout vyhodí loď do povětří,
takže život jednonohého zabijáka si užije nanejvýš 90 vteřin.
Tak jo.
První verze odevzdáváte do Díkůvzdání, tak na to nezapomeňte.
Tommy.
Je mi líto toho večera. A jestli to chceš probrat...
Ne. Nikdy.
Taky ne. Ale furt ti chci pomoct se známkami.
Mám pravidlo. Když uvidím penis chlapa přes 50, potřebuju to týden zpracovat.
Proč máš potřebu toho pravidla?
Brýle mám, aby sis nevšiml, jak při pohledu na tebe zavírám oči,
protože vidím jen hada, jak se plazí mezi ionťákovejma stromama.
- Krásně vystavěná věta. - Vážně? Ošukals mi mámu.
- Super. - Ne, díky, Evo.
Dobře.
Pořád je z toho rozhozenej.
Jo. Je velkej, ale je to citlivej kluk.
Nepomáhá, že mě jeho otec opustil kvůli jeho učitelce ze střední.
Tommy musel dost řešit, že jeho oblíbení učitelé spali s jeho rodiči.
- To může být nepříjemný. - Jo.
Nechci to dělat.
- Co se děje? - Chci říct, stejně brzy odjíždíš.
Měli bychom to ukončit.
Jo, chápu. Já...
Dobře, fajn.
Sbohem.
- Ahoj. - Ahoj.
Pa.
- Ještě jednou. - Tak jo.
Pa.
- Tak jo. - Dobře.
- Fajn. - Dobře.
Užila jsem si společné chvíle, Gregu Russo.
Nápodobně, Cristle Buterová.
Profesorko Russoová. Máte chvilku?
Sejdeme se uvnitř. Připravíš je na diskuzi o Jasperu Johnsovi?
Jak?
Řekni, že budeme mluvit o Jasperu Johnsovi.
Proto jste učitelka.
Ne.
Lidi! Kdo se těší na přednášku o Japlisu Johnsovi?
Teda ne teď, až za chvilku.
- Bože. To je teda něco. - Lily je úžasná. Měl bys jí udělat dítě.
- Co chceš? - Vlastně...
- Když už se nestýkáme tělesně... - Fuj.
Jen chci, abys věděla, že doufám, že si zvolíš nás.
Víš,
představa, že nebudeš v mém životě, je upřímně řečeno
nesnesitelná.
- Co? - Vyliž mi.
To není „ne“. S tím se dá pracovat.
Budu sem chodit každé ráno, dokud se nerozhodneš.
Dej si načas. Sto dní, tisíc dní, mně je to fuk.
- Budu tady. Půjdu světa kraj. - Přestaň.
Jo, a přinesl jsem ti croissant.
- S džemem, co mám ráda? - Bien sûr.
Musím letět, ale vidíme se zítra.
Tak jo.
A víš, co je nejhorší?
Já tu práci děkanky fakulty na začátku nechtěla.
A teď mi to chybí.
Chybí mi mít hlas, chápeš?
O čem to blábolíš?
Promiň, myslel jsem, že tě pobavím.
Asi bys tu věc s děkankou neměla brát jako něco, cos ztratila,
ale spíš jako jako dar, že teď opravdu víš, co chceš.
Dost mizernej dar.
Gregu? Proč je na našich dveřích zámek?
- Na vašich dveřích je taky. - Já jsem rektor.
- Má pravdu. - Dylan je tady? Neviděl jsem tě. Ahoj.
Jo. Dobrá, nechte... Walte!
Musím to odemknout. Potřebuju zavřít ty dveře.
Walte! Nechte mě to udělat! Tak, zpátky.
A je to. Šlo to jak po másle.
- Aha. - O co jde?
Cristle dostala trenéra hokeje do léčebny, kam chodil její bývalý manžel.
Zatímco bude pryč, chci, abyste ho zastoupil jako hlavní trenér.
- Jasně. To bych rád. - Bezva.
Stavte se v sauně a probereme detaily.
- Dneska asi ne. Možná jindy. - Tak dobře. Dylan.
- Nechceš se mnou pak zajít na kávu? - Ráda.
Vidíte? Tak se někomu říká ano.
Jak po másle.
Dráždíš hada bosou nohou.
Minulý týden sem vtrhnul, když jsem seděl a civěl si do pupíku.
- Nemohl jsem vysvětlit proč. - A co teď?
Prostě to občas dělám.
Tak jo.
- Já vás slyším, Gregu. - Dobře.
KOHOUT
Walte, přestaň anonymně posílat do Review ty sonety.
Jsou o Irsku a Rooseveltovi, vím, že jsi to ty.
Nevím, o čem mluvíš, ale mám skvělé zprávy.
Profesor Enright na konci semestru odejde do důchodu.
Chce se naplno věnovat nenávidění své ženy a rodiny. Takže...
Chtěl bych tě jmenovat vedoucí katedry anglistiky.
- Teda. - Já vím.
No děkuju.
- Ale já chci místo děkanky. - Aha.
Vím, že ty a Riggs jste kumpáni, ale on je problematický i v dobrý dny.
Já se pro školu hodím víc.
Greg mě přiměl si uvědomit, že si dlužím ti to říct.
No...
Greg znovu útočí.
Výborně.
Ještě horký.
To je moje, vole.
Tátu Sunny budeš milovat. Bude tě krásně nenávidět.
- No, nikdy nevíš, Mo. Okouzlím ho. - Na čem to frčíš?
Ahoj. Promiňte, jdeme pozdě. Táta se díval na umírající listy.
Jsou tak rudé.
U nás v Appletonu přijde liják a bác, listy jsou pryč.
- Mo! Jak se máš? - Líp, když jste teď tady, Freddy.
- Vypadáte dobře. - No jo.
- Je mi ctí vás konečně poznat, pane. - Pojď sem.
Přivádíš mi do života vnouče. Bůh ti žehnej.
No, dobrý. Na tohle jsem si lístek nekoupila.
Dobrý.
Ježíši.
Jak ti je?
Myslela jsem, že o mě zabojuješ.
A co bys když tak udělala?
Odmítla tě.
Chceš, abych šel?
Jo.
Dobře.
Cristle, nevidím svůj denní rozvrh.
Je šance, že se nakonec objeví?
Ne.
Budiž.
- Stůj! Moment! - Můj croissant. Díky.
Uvnitř je džem. A vzal jsem ti cortado.
Bylo pro mě, ale netrefili pěnu.
Přesně tohle jsi měl dělat, když jsme byli spolu.
Dělám to teď, tak to chodí.
Přinesu ti snídani, zeptám se, zda ses rozhodla být se mnou,
ty řekneš, že ještě úplně ne,
ale pořád je to trochu flirt, protože máš ten roztomilý úsměv.
Načítá se...
- Je to tam. - Fajn.
- Krása, je to jako klasická hudba. - Měl bys jít.
Nemůžu zůstat. Vím, že chceš, abych tu byl, ale nemůžu.
Běž. Možná zítra radši latté a míň mluvení?
Nikdy.
Čau, Rosco!
Ty prašivej vořechu. Tenhle pes věstí potíže.
My se tak toulali, že pochybuju, že najdu cestu zpátky ke své dceři Sunny.
- Ke komu? - K Sunny.
- Jste mi povědomej. - To si nemyslím.
Jak znáte Roscoa?
Jsem dobrý
pejskař. Mám rád psy.
Rád znám jménem všechny psy v kampusu.
Když to jde, že jo. Učím se je.
Tam vzadu, to je Fergus.
A to je Lisa Ann. Hodná holka.
Teda, Lisa Ann má pořádný koule.
Jo, je z toho taky dost nesvá. Tak jo, mějte se hezky.
- Ahoj, Gregu. - Zdravím, Walte.
Nevšiml jsem si vás.
Jestli hledáte Cristle, vzala si volno na Díkůvzdání o něco dřív.
Aha, dobře. Proč?
Ptal jsem se jí a ona řekla: „Ptej se Grega.“
Před týdnem jsem měl kašel.
Možná to chytla, když byla v místnosti, kde jsem byl předtím já.
Vtipná historka.
Nedostal jsem od ní svůj denní rozvrh a zmeškal jsem
narozeninovou večeři předsedy správní rady.
Na konci školního roku mi končí pětiletá smlouva.
- A já nepřišel. - Špatné načasování.
To teda.
- Ale vytrváme. - Ano, my... Jo.
- Že jo? Vytrváme. - Jo, to jo.
Jo, rychlá otázka, než odfrčíte. Co jsme, Gregu?
Co?
Co je tohle? Co to děláme?
- To mám jít dovnitř? - Nevím, Gregu.
Tak jo.
Mám pocit, jako by to bylo včera, co jste seděl v této kanceláři
a žádal mě, abych zachránil místo vaší dcery.
- Proč vlastně? - Nevím.
- Z přátelství. - Aha.
Dobře. Ale od toho dne si v hlavě vedu důkladně seznam vašich prohřešků.
- Chcete je slyšet? - Ani ne.
Zničil jste Cristle, navedl Dylan, aby myslela ve velkém, lhal o hokeji,
dal jste zámek na naše společné dveře, kromě prvního dne jste už nebyl v sauně
a je možné, že pomáháte exmanželce, aby mě nahradila.
Dobře, chci to vzít zodpovědně, takže na to odpovím postupně.
To mě mrzí. Myslet ve velkém není špatně.
Pardon. Pardon, v tý sauně je horko.
A to poslední je hovadina.
- Fajn. - Fajn.
Pomozte mi vymyslet narozeninový dárek, abych si to vyžehlil.
Musím si fakt projít korektury své nový knížky, takže...
Víte, co je divné?
Ráno po tom večeru v baru jsem přišel do kanceláře
a moje sfingy byly otočené špatným směrem.
Skoro jako by je někdo sundal a pak zase vrátil.
O tom asi nic nevíte, že ne?
Víte, co je super dárek?
To je super.
Je mu 80. Myslíte, že to bude v pohodě?
Koupil bych mu helmu.
Možná zvonek.
Jasně. Potřebuju laskavost. Dylan na vás zjevně dá.
Nemůžu jí dát to místo děkanky a potřebuju, abyste ji přesvědčil,
že post vedoucí katedry není cena útěchy.
Jo. Když na to přijde řeč.
- Mám zařídit, aby na to přišla řeč. - Díky.
Hele, když si pořídím tohohle dravce,
možná...
- Možná bychom si mohli vyjet spolu. - Jo, možná.
To nevyšlo.
Tátovi se tu líbí, budeme tady jíst vždy, když tu bude.
Já si stěžovat nebudu.
Frede, musíte mě brát jako spřízněnou duši.
Měl byste mě vidět s mými cortady. Musí mít správnou teplotu,
pěna musí být přesně...
Broučku, řekni mu o mých cortadech.
Má rád cortado.
Jo. Moc se snažím, že?
- Jo. - Pardon.
Ale oceňuju to.
- A co ten váš přízvuk, mimochodem? - Táta na přízvuky nevěří.
Tlačíš na pilu kvůli nám?
Ne. Královská angličtina.
Pardon, musím na ranní seminář a pak na gynekologii.
- Dobře, miláčku. - Zatím.
Jo, zatím.
Bez pusy se neodchází.
- Měj se. - Ahoj.
- Vem tátu domů. - Spolehni se.
- Je úžasná. - Co je s tebou?
- Měl bys jít na tu prohlídku s ní. - Je to běžná kontrola.
Ne. S Norou jsme nemohli mít dítě přirozeně.
Já bych vraždil, abych mohl jít na „běžnou kontrolu“. To dítě je dar.
Odevzdej se tomu. Slibuju, že tě chytne za srdce.
Dožeň ji a řekni jí to.
Ano, pane.
Bez pusy se neodchází.
- Tak jo. - Co děláš? Co blázníš?
- To byl vtip. - Nevěděl jsem to, ale už to vím.
Vážně jsem na Walta zkusila zatlačit. A on mi pořád nedal odpověď.
- Úplně mě ignoruje. - Kašli na něj.
Zoey! Pořád hledáš něco, na co se můžeš zaměřit?
Moc. Chci něco vážnýho, co by vysvětlilo nový tetování, ale nesmí to být sekta.
Netušíte, kolik lidí dělá super věci, aby vás dostali do svý sekty.
- Já byla ve třech. - Dobře, neodbočujme.
Zoey, co třeba fakt, že na Ludlow není dost žen ve vedoucích pozicích?
- Souhlas. - Super, ale na tričko to nevleze.
- Co „Víc žen na koni“? - To bych klidně nosil.
- Fuj. - Co?
- Dejte mu vteřinu. - Co jako...
- Už to bude. - Aha. Ne, to bych nenosil.
To je hnusný. Ta poloha není hnusná.
- Je dobrá. Ne, nebudeme o tom mluvit. - To stačí...
Když mluvíme o vlivných ženách, prý ti nabídli místo vedoucí katedry.
Super.
Řekl ti Walt, abys mě pro to nadchnul?
- Jo, řekl. - Tati!
- Já vím. - Jsi problém.
Nechal jsem se do toho zatáhnout. Omlouvám se.
Snažím se dělat prostředníka.
No tak, dost s tou hysterií, dámy.
- Tati. - Já vím.
Jak jsem to řekl, přeběhl mi mráz po zádech.
Walt to myslí dobře. Jen ti nemůže nabídnout práci, kterou chceš.
Je to jeho rozhodnutí. Co to meleš?
Nevím. Já nikdy nevím. Nevím, proč jsem sem vůbec chodil.
Pardon.
To je Walt. Chce vědět, jak to tady jde.
Vše je odpuštěno, když mu pošleš fotku, jak vypadáme právě teď.
- Můžu udělat selfie? - Jasně.
Tak jdeme na to.
No tohle.
Tak to jde na seznam prohřešků.
NÁVRHY DO DNEŠKA
Pane Russo.
Kvůli helmě jsem vás nepoznal a žena mi nikdy neuvěří,
že jsem potkal svého oblíbeného spisovatele, když se mi nepodepíšete.
Jo, jasně.
- Skvěle. Fred Salewski. - Greg Russo.
Jo. Jen abyste věděl, dcera
mě zasvětila do našeho spojení.
- Neznám jména všech psů. - To mi došlo.
Prostě blbost.
Takže tam napíšu třeba: „Pro muže,
jehož dceru oplodnil manžel mojí dcery.“
Nebo Fredovi.
Prostě pro Freda.
Ženy jsou v pedagogickém sboru zastoupeny o 6,27 procent méně
a nejcitelněji chybí ve vyšších patrech,
kde mají jen 28 procent administrativních pozic.
Má husté rešeršní schopnosti.
Ludlow miluju, ale jde to i líp a já na to budu dál tlačit.
- Říkat pravdu mocným mě rajcuje. - To vědět nemusí.
Pardon.
- Díky za váš čas, pane. - Jistě.
Mé dveře jsou otevřené, zvlášť když se má asistentka někde nervově hroutí.
- Děkujeme. - Díky.
Je skvělá, že?
Taky je hrozně chytrá a má kroužek v nose.
- Pardon, melu, jsem nervózní. - Jsem rád.
Bohužel mám teď jiné problémy.
Očividně byl ukraden kostým školního maskota a páchá se v něm neplecha.
Jo. Myslím, že jsem ho včera večer viděla čůrat do fontány.
- Tak děkuji, že jste mi to řekla až teď. - Díky.
Ještě...
Dylan Shepardová by měla být děkankou.
Jsem zaujatá, protože ji miluju, ale milujou ji všichni.
Takže mi to přijde docela jasný. Tak jo, všechno.
Pardon, nevím, jak odejít.
Už jsem byl pod palbou i dřív.
Co to vždycky říkáš? „Nech to být, to se přežene.“
- Riggsi, koukal jsem do tvých záznamů. - Jo?
Řekl jsi studentce, že jí neposuneš termín zkoušky po smrti babičky,
protože to je přirozený řád věcí?
Bylo jí 88 a byla tlustá.
Profesorce klasických studií jsi řekl, že je horňačka, v dobrém smyslu.
Čtyři ženy z deseti to vezmou jako kompliment.
Čtyři nestačí.
Nežijeme v dobách, v kterých jsme vyrostli.
Před pár lety jsem cítil, jak mě to tu nechává za sebou,
tak jsem utíkal, abych to dohnal.
Ne vždycky se mi to podaří, ale sakra se o to snažím. Ty...
- Ty se ani nepokusíš. - Hele.
Baví mě občasná nemístná peprná poznámka?
Ano, je to sranda.
Ale kecy v kleci, svět se mění, musím se změnit s ním.
Fajn, tak mi dej šanci.
Když jsem ležel v tý nemocnici, došlo mi, že odsud nechci nikdy odejít.
Je to můj život.
Walte,
jsem tvůj přítel. Nikdy jsem tě o nic nežádal.
Teď tě o tohle žádám.
Nevyhazuj mě.
Přestanu kouřit uvnitř, jestli to pomůže.
To je zákon.
Nemůžeš mi dát budíček a nedat mi šanci se vzbudit.
Prosím.
Už musím, jdu pozdě na přednášku. Tak jo.
Bezva.
Má náklaďák.
Ne, to není džem.
To je fakt krev. Krvácím.
Tak fajn, skvěle.
To by stačilo. Stůjte.
Víte, že je nezákonný, aby na tom jeli dva lidi?
Co? Panebože! Kdy sis naskočila?
Promiňte, netušil jsem, že tam je.
Jo, jasně.
Slyšel jsem, že jste novej hlavní trenér.
Dočasný hlavní trenér.
Buď se teď projedeme všichni tři na stanici...
Já nikam nejedu.
Nebo mi dáte písemnou záruku, že syn příští týden nastoupí.
A místo příjmení bude mít na dresu „Borec“.
To nemůžu, ale DJ je dobrej hráč, takže na ledě stráví dost času.
Platí.
Bože, miluju být polda.
Píše Walt.
„Pokud jde o pozici děkana, považuji za nejrozumnější
svěřit toto velmi důležité rozhodnutí o budoucnosti Ludlow správní radě.“
- To zní jako výmluva. - Jo.
Asi si nechají Riggse. Poslední, co chtějí, je rozvířit prach.
Měj se.
- Proč jsi přišel? - Je to super.
Dozvěděl jsem se o těhotenských vitamínech,
zvyšování tepu a hlenových zátkách.
Z toho posledního se mi trochu zhoupl žaludek, ale je to skvělý.
Jen by tvá doktorka nemusela být fanynka slovních hříček.
Ne asi.
Tak jo.
Než půjdete, chcete vidět svoje miminko?
Můžeme udělat ultrazvuk.
Tak se podíváme.
Ježíši, má mou bradu.
Je krásný.
Jsi tak krásná.
Jak plodná diskuze.
Tak jo, už dost. Vážně, vyměním doktora.
Zdravím.
- Hele, kdo se vrátil do sauny. - Můžete na vteřinu ven?
Jsem uprostřed procesu.
- Dveře, dveře. - Jo.
Tak jo. No co, už teď jsem zpocený.
- Z tréninku. - Můžeme k věci? Vím, že jde o Dylan.
Nechci, abyste udělal něco, čeho budete litovat.
Nenechám si kázat od někoho, kdo mi projevuje jen neúctu.
- Neúctu? Kdy jsem... - Měl jste sex na mým stole.
Já...
Jo, měl. Neměl jsem k vám úctu. Jednou.
Neměl jsem úctu k vám a ke stolu. Omlouvám se.
Jsem bolestně osamělý muž, Gregu.
S Riggsem se známe od prvního týdne tady.
Sedli jsme si.
Mám manželku, která šest měsíců v roce cestuje po světě,
a nekonečný zástup pracovních známých,
takže přátel je nedostatek.
A já vím,
že jsem moc.
Jo, to jo.
Jo, jste moc.
Myslel jsem, že se mnou nebudete souhlasit.
Jste polonahý.
Nejsem tak spokojený se svým tělem jako vy.
To nikdo.
Jde o tohle.
Namluvil jsem si, že my dva budeme takoví
bratři v triku.
Walte,
nedokážu vám říct,
jak nebo proč se lidi někdy sblíží.
Můžete někoho potkat a být vyřízený z toho, že nemá hranice.
- Jo. - Nemyslel jsem nutně vás.
Pardon, musím odsud, než omdlím.
Tak jo.
Hlavní je tohle.
Dylan je taky vaše kamarádka.
Ať se rozhodnete jakkoliv, musí to být vaše volba.
- Všichni jsou připraveni. - Budu tam za minutu.
Nech je mluvit o Robertu Rauschenbergovi
a o tom, jak jeho osobní vztah s Jasperem Johnsem
vytvořil dialog, který včlenil moderní média do umění.
- Jasně. - Díky.
Takže, šprti, Rauschenberg. On a Jasper J. spolu spali.
Co vy na to?
Takhle úplně ne.
Tak jo.
Pablo Neruda je známý milostnými básněmi,
ale „Nic než smrt“ je nejsmutnější báseň všech dob.
„Jsou hřbitovy, jež osaměly,
hroby plné kostí, které nevydají ani hlásku.“
Nerad ruším zábavu, ale můžeme chvilku?
O co jde?
První, co od tebe jako od děkanky potřebuji,
je seznam kandidátů na vedoucího katedry anglistiky. Zvládneš to?
Jistě. Zítra to máš.
Vpřed.
Tak jo, kde jsme byli?
„Srdce procházející tunelem.
V něm je tma,
tma,
tma.“
A je to. Ale pokusím se klepat. Odteď.
To je fér.
Walte?
Co teď děláte?
- Stanovíme si čas a vyjedeme každý den. - Možná.
A co založit gang? Ludlowští swingeři.
Tím názvem si nejsem jistý.
- Gang! - Bože.