„Dalšího rána se Ginger vrátila na útes a čekala.
Mezi zuby drtila stéblo. Když zvedla zbraň,
poměřila váhu svého těžkého těla s příslibem definitivního konce.“
Dobře. Takže vaše povídka byla ve stylu Sylvie Plathové.
A byla o...
- Koních, co se chtějí zabít. - To byli koně.
To leccos vysvětluje.
Dobře. Trochu mě totiž zmátlo to, že Ginger měla pistoli.
A Piper pracovala v cestovní kanceláři.
- Jo. - Skvělé. Dobrá práce.
Pro dnešek končíme. Fajn.
- Bylo to supr. - Zabils, Grgu.
- Moment. To jsou mý hodinky? - Jo, dals mi je, když jsme pařili.
Já tě učil, jak si dát dobrý vyzvánění.
Určitě jsem ti ty hodinky nedal jen tak.
To jsou Spoonerovy hodinky. Takže je teď dávám Spoonerovi.
Jdeme na pivo!
I tak je chci.
- Neviděls někde Tommyho? - Ne.
- Díky. - Dneska dobrý, pane Russo.
Díky, Ronni. To je moc milý. A je pryč.
Má pravdu, cítím novej styl.
- Spal jsem pěkných osm hodin. - Nestyďte se.
- Užil jste si, nebo někomu dopřál, co? - Neužil ani nedopřál. Jen jsem spal.
- Jen tak dál, frajere. - Jasně, Evo. Ahoj.
Kohoute!
- Tommy, nebyls na hodině. - Sorry, měl jsem krizi.
- Co se děje? - Nečekal jsem, že se zeptáš.
- Nauč se lhát, mladý muži. - Dobře.
Madam.
Říkal jsem si, že vám přijde vhod šálek čokolády.
Zbláznil ses? Jsme v práci.
Vem si ceduli: „Cristle mi strčila prst do zadku.“
- To byl tvůj prst? - Gregu? Pojďte k nám.
Na. Řekni, že sis vzal dvě.
Běž.
Jsou obě moje.
Dobře. Mám otázku k tvé bývalé ženě.
Jak bys představil Elizabeth?
Rozhodně nemá ráda, když jí říkám „moje ex“.
Ale „moje někdejší žena“ zní, jako bych ji zabil, tak jí říkám jen Beth.
Hezký podcast. Myslel jsem, jak ji mám zítra představit já.
Jde o slavnostní otevření centra Elizabeth Stoddardové,
což je teď moje práce.
Když se dívám do seznamu, řekl byste o Elizabeth,
že je agresivní predátor, co jde tvrdě za tím, co chce?
- To tam snad být nemůže. - Myslí, že mu jde po místě.
- Vlastně by byla skvělá rektorka. - Haló?
Ne. Někde jinde.
Její jméno na centru být musí, sehnala na něj peníze.
Ale ta její Zelená iniciativa.
Světla se automaticky vypínají v sedm večer? Co to má být?
To se teď děje?
Kdyby po vás Beth šla, nevěděl bych to. Od rozvodu nejsme v kontaktu.
Takže vás od sebe odřízla.
Vy jste ji od sebe odříznul.
Nechte si ty mikro výrazy, prosím.
A jestli to je nutný, tak myslím, že Beth se snažila fungovat,
abychom se dál mohli vídat jako rodina, ale já nemohl.
Proč?
- Je toho víc. - Spusťte.
- Nechce o tom mluvit. - Ticho.
- Nechci o tom mluvit. - Budiž.
První dopitá.
- Teda. Dvě čokolády. - Jo.
Co tím skrýváte?
Ujetý.
KOHOUT
Proč jsi tu trapnou fotku tahal až z Floridy?
Nevím. Pohled na ni mi dělá radost.
Jako historička umění říkám, jestli jsi za to dal víc než deset dolarů, natáhli tě.
- O víkendu přijede máma. - Zabavím ji, nemusíš se s ní vidět.
Napadlo mě, že může být sranda, když si vyrazíme všichni tři.
Vážně?
Těch pár pokusů vidět vás dohromady po rozvodu neproběhlo zrovna hladce.
- Já vím. - Nesoudím.
Ještě aby jo. Tys zapálila barák, já jen řekl ošklivý věci mý ex.
Teda.
- Asi to už zvládnu. - Jdi do toho.
Nevím, jak to téma u tvojí mámy nadhodit, mám napsat „zdarec“?
Ježíši, dej mi to.
- Dobře. Než něco pošleš, ukaž mi to. - Jo.
- Nevolej! - Ahoj, mami, volám od táty.
Napadlo mě, že bys tenhle víkend měla zůstat u něj doma.
- Co děláš? To ne. - Ne, já vím.
To je prostě on.
Ne. Ten pokoj není volný. Ne. Polož to.
Chce s tebou mluvit. Klid.
Zdarec!
Ahoj. Jo.
Jo, asi dokážu nebýt divnej.
Tak jo.
Ne, pokud tě uvidím dřív. To...
Ne. Ahoj.
Zdarec!
A ačkoliv měli Stalin a Lenin odlišné přístupy k vládnutí,
stále sdíleli stejnou hrobku.
To je komedie o nesourodé dvojici, kterou chci vidět.
- Profesore Batesi, můžu na slovíčko? - Jasně. Stejně končíme.
Dobrou noc všem.
- Po tobě. - Díky.
Musíš mi přestat posílat ty emoji lilků.
Myslíš baklažány.
Co? Ani jsem za ně nedal ty kapičky vody, jsem džentlmen.
- Už spolu nikdy nebudeme spát. - Souhlas. My spolu nespali.
- My se milovali. - Hnus.
Do prdele.
PRO KATIE
- Je to všude. Nevíš, kdo to dělá? - Ne. Ale chtěla bych mu poděkovat.
Je to jako znamení, že se mám držet dál.
Jediná dobrá věc na tom, že jsme se spolu vyspali,
je to, že už mám jasno.
Mrzí mě, jestli to, co řeknu, zabolí,
ale když jsme byli spolu, nic jsem necítila.
- Aha. - Jo.
Jsem nad věcí.
- Kalhoty dolů. - Jen já?
Elizabeth Stoddardová je filantropka
a průkopnice v oblasti korporátní rovnosti pohlaví
a úspěšná CEO.
Nebo bych měl říct CEOna.
To napsala má žena. Není tady.
Jsme rádi, že se k nám Beth na den připojí, na jeden den.
Bez dalšího zdržování, Elizabeth Stoddardová, naše absolventka.
Velice děkuji rektoru Mannovi za milá slova.
A děkuji i vám, že jste přišli přivítat asi mě do mého studentského centra?
Šílený, že?
Očekávala jsem větší font. Za kým mám jít?
- Zapomněl jsem, jak jí tohle jde. - Jsem u tebe, křičíš.
- Já křičím? - Dost.
Proto se velmi těším, že budu na akademické půdě mnohem častěji,
abych pomohla vést naši univerzitu vstříc budoucnosti.
Díky Zelené iniciativě se Ludlow stane
prvním kampusem s pasivní energií v celé Nové Anglii.
Je to velmi vzrušující.
Počkám.
To je tvůj mobil. Vyndej ho.
- Sakra, to jsem já. - Jo, ty.
Dobrý, mám to. Omlouvám se. Někdo mi změnil vyzvánění.
Jak jsem říkala, když zvažujeme přestavbu...
- Sakra. - Panebože.
- Vypnul jsem to. - Skvěle.
Pokračuj.
To je nostalgie být tady.
Už jsi někdy byla zhulená a šla naostro do Cabotovy fontány?
Cože? Ne.
- Ani já. - Mohli bychom to zkusit společně.
- Zdar, Kohoute! Jak je? - Zdar, Cemente.
Řekni Spoonerovi, ať mi vrátí vyzvánění.
Jasně.
- Říká se mu Cement? - Ne, je to horší.
- Říkaj ti „Kohoute“? - Jo.
Pro některý děcka jsem jako moje postava.
- To snad ne. To je k popukání. - Mně to teda nepřijde.
- Mami, připrav se, táta je tu za hvězdu. - Nepovídej.
Vážně. Tuhle jsem ho načapala, jak se odněkud plíží.
- Co? Vyklop to. - Ne. O tom mluvit nebudeme.
- Ani to nepopírá. - A červená se.
Ne.
Jdu učit iónský modernismus.
A já musím za Waltem, máme schůzky s radou.
Momentík. Musíme si udělat rodinný večer, jo?
- Mám narvaný program. - Mami, no tak.
Nechám tě mluvit o účesech, co se mi nehodí k obličeji.
- Mikádo, nezapomeň. - Jasně.
- Nepustím tě, dokud neřekneš „jo“. - Dobře.
Ano!
Až moc silná reakce. Omlouvám se.
Tak jo, ahoj.
- Doprovodíš mě? - Jasně.
- Ahoj, Mo. - Už jste doma!
Zout boty, princi Harry.
- Kriste, tohle není dódžó, ne? - Jaký to bylo? Chci každej detail.
- Velký jablko. Já tam nebyla. - Nebylas v New Yorku?
- To zní nemožně. - To zní antisemitsky.
- Co ty pohovory? - No jo! Co pohovory?
Cestou autem se nic neřešilo? O čem jste mluvili?
O jeho knize. Ale upřímně?
- Zandala jsem je. - Jo!
- Fakt mi to šlo. - Hezký.
- Mně o víkendu taky šlo psaní. - To už jsme zase u tebe?
- To je konverzace, Mo, plyne sem a tam. - Vážně?
Jo, vážně.
Půjdeš mi pomoct vybalit?
- „Vybalit“ znamená sex. - To bych asi pochopil. Jo.
Mám za 20 minut konzultace.
Hned budu zpátky, ano?
- Tak jo. - Ne, já... Chápu to.
Dobře.
- To máš nohy větší než při příchodu? - Tak jo. Měj se.
Ahoj.
Bude pryč aspoň hodinu.
To je dost času na výměnu zámků a zmizí navždycky z našich životů.
- Stejně bych ho potkávala v kampusu. - Pojď sem.
- Ať si trhne. - Jo. Ať si trhne.
Jo!
Tady jsou.
- Elizabeth. Rád vás vidím. - Já vás taky.
- Pojďte dál. - Děkuji. S dovolením.
Podpis.
Tak.
Pane Russo, než půjdete, potřebuji podpis i od vás.
Dobře.
No ty kráso.
Jen formulář, že budete víc profesionální.
Aha.
- Iniciály sem. - Sem?
Tady.
A sem.
- Děkuju. - Díky.
- Dylan Shepardová. Děkanka. - Děkanka?
- Super. - Jen dočasně.
- Tedy pokud Riggse neodpojí nebo tak. - To by byla tragédie.
Je moc příjemné vidět na téhle škole ženu ve vedení.
Vlastně, nebylo by skvělé mít v téhle kanceláři jednou ženu?
Rozhodně.
Elizabeth, Dylan vás dnes odpoledne doprovodí.
Já se musím postarat o trenéra hokeje, poslední dobou bojuje s alkoholem.
Ale přešel na Michelob Ultra, což jsme se rozhodli považovat za skvělé znamení.
Někdo by ho měl i tak hlídat. Já ne.
Greg.
- Cože? - Pomůže trénovat.
Hrál hokej v nižší lize, když jsme se poznali.
To je zajímavé, Greg mi tvrdil, že hokej nemá rád.
Řekl jsem, že není pro mě. Zapomněl jsem dodat „už“.
Dřív jsem měl hokej rád, ale teď ne.
- Byls na zápase. - Nemusíš se zapojovat.
Dobře.
Jo, měl jsem asi říct, že mám hokej rád, ale neřekl, protože
jsem tak trochu introvert. A lhář.
No, pomoc by se hodila.
Já...
Tohle jsi dělala vždycky.
- No tak. - Přestaň!
Tak jo. Jo.
- Fajn. Pomůžu. - Super. Platí.
- Vyrazíme. - Jdeme na to!
- Uvidíme se potom doma. - Tak zatím, trenére.
- Co? - Skočím si pro něco k obědu.
- Je teprve půl jedenáctý. - Po zradě mi vyhládne, Gregu.
Tak jo.
PRO KATIE
Počkat. Vy tam!
Stůjte!
Hej!
Zastavte ho!
- „Pokec?“ - „Později“
„Hledáš mě?“
„Potkáme se v kanceláři“
Ne.
Ne, ne, ne.
Ahoj.
- Já jsem Sunny. - Jasně.
Neznám tě z toho, jak mi šukáš manžela?
Jo.
Chci se za to omluvit.
No, stalo se. Problém vyřešen.
Asi jsem tě nebrala jako skutečnou osobu.
Bezva, je toho víc.
Bylas jen abstraktní představa z jiný etapy Archieho života.
Očividně k tobě pořád něco cítí. Jak by taky ne?
Jsem si jistá, že ani ty nevíš, co k němu cítíš.
Vím jen, že jsem ti zničila život a podělala každej plán pro ten svůj.
A můžu si za to sama.
Měla bys trochu vinit i jeho.
Viním.
Díky za tvůj čas.
Jak ti je?
Jako s tím...
Jak se cítíš?
Zatím jsem hlavně vystrašená.
Ale uvidíme.
No ty vole.
Já nechtěla Review online. To zvládnete.
Dostaňte Review zpět.
- Jste děkanka, využijte svou moc. - Sýrové prkénko, ještě teplé!
Jasně, víc ořechů než sýra.
- Jí hlavně ořechy. - Je veverka.
Mám ořechy rád. A horkou čokoládu.
- Tos vypil obě? - Jo, to bylo moc.
To je moc křupinek a moc sladkýho. Bude ti blbě.
Jste... Je tohle ten...
- Cože? - Ne.
Prý měl úlet na jednu noc.
Se mnou ne. S někým randím. Je skvělej, ale nudnej.
A blbě líbá. A nesnáším ho. Ale počkat. S kým teda spíš?
Víte, když vezmete krekr dost velkej,
můžete na něj dát sýr, fík i ořech najednou.
Sakra. Katie něco rozrušilo, mám za ní přijít.
- Můžeš počkat, až dorazí sem. - Nemyslím, že přijde.
Dobře. Moment. Klid.
Budeme v klidu.
Můžeš jí odepsat, že slíbila, že přijde, a Dylan se už těší na deskovky?
To je herní večer? Do há... Nesnáším hry.
Buď v klidu, prosím. Můžeme být v klidu?
- Gregu, všichni jsou v klidu. - Dobře.
Něco si vezme do hlavy a když to není, jak si představoval, začne vyšilovat.
- Já nevyšiluju. - Tohle není tvůj přirozenej hlas.
Jak začne mluvit takhle pomalu, jsme v prdeli.
- Ocenil bych... - Jsme v prdeli.
...kdybyste se vy dvě nespolčovaly proti mně.
- Bojím se. - Nespolčujem.
- Dost. Přestaňte. - Dobře.
Jsem moc ráda, že tě našel.
Jako kámošku. Předtím měl tak dva kámoše.
Pak už jen jednoho, s tím druhým jsi spala.
Beth, dáš si? Nechceš fík?
Nechci.
Oceňuju, že sis udělal čas, Walte, ale to vedro je nesnesitelný.
Má to být nepohodlné. Děláme těžké věci, abychom byli silnější.
To jsou břišáky. Děláš pár stovek sklapovaček denně?
Ne. Nejsem fanoušek cvičení.
Odolávám nutkání tě praštit.
Poslyš, to „pro Katie“…
Jak dopadly Sunny pohovory?
Asi fajn, myslím.
Víc ses v tom nešťoural, předpokládám.
To je šťastná holka. Aby bylo jasno,
štve tě, že ti zase někdo pomaloval tvůj drahej auťák?
- Ne. Tentokrát moji tabuli. - Aha.
Někdo se ti snaží dostat pod kůži a moc mu to nejde.
A ani nepůjde, dokud do toho ohně nenaleješ benzín.
A ty k tomu máš sklon, jsi slabej marnivej chlap.
Nejsem slabý.
Odolej nutkání.
Dobře.
Jíš chleba?
I těstoviny.
Momentálně ujíždím na lasagních,
ale neodmítnu gnocchi, rizoto, ravioli...
Vypal! Vypadni.
- Elizabeth, no tak. - Co?
No tak! Jen jsme se špičkovali. Ty sis dobírala mě, já tebe.
Jsem to já, pan Špičkátor.
Jestli chceš být naštvanej navždy, tak buď.
Rozbila jsem to. A beru za to zodpovědnost.
A taky je mi hrozně, žes byl tak osamělej.
Ale já mám svůj život a kariéru a nechtěla jsem se toho jen tak vzdát,
abychom si mohli celej den koukat do očí.
Promiň, že jsem nás měl za nejlepší přátele.
- To ne. Nedělej to. - Sakra. Ne, já...
Nechtěl jsem to tenhle víkend rozebírat.
Tak proč to děláme?
Nevím, jestli to umíme zastavit.
Beth, vážně se snažím dostat do bodu, abychom mohli být přátelé.
A šlo mi to docela dobře, až na posledních deset minut.
Dej mi ještě šanci.
Asi bychom to měli odpískat a
uznat, že jsme dělali, co jsme mohli.
Půjdu za Katie.
Táta mě vůbec nepodporuje ve zpěvu. Ví vůbec, jakej mám potenciál?
- Můžeš udělat kariéru. - Řekni, že tohle nezní dobře.
Andělsky.
- Zdravím. Můžete na slovíčko? - Jasně.
Nemyslel jsem vás.
- Gina. - Gino, mluvil jsem k Liv.
Mluvil k Liv.
Jo, hned tam budu. Jasně. Hned.
- Pohlídáš mi tašku? - Jistě.
Proč se cítím provinile, že jsem spala se svým manželem?
Na to asi nejsem ta pravá, protože já jsem byla...
- Ten Archie... - Prostě řekni, co mám dělat.
Na to já nejsem, Greg je na ty citový věci.
Jo, já vím. Ty jsi táta, on máma, to je fuk.
Prostě se nechci bavit s tátou v sukni o svým sexuálním životě.
- Neví, že mu tak říkám. - Děláš si srandu? Ten film miluje.
Každej film, kde se chlap převlíká za ženskou.
- Ptačí klec. - Jasně.
Já jsem vlastně vždycky dělala to, co mi přinášelo radost.
Ne vždycky mi to vycházelo, ale to je tím, že jsem sobec.
- Ty? - Já vím.
- Ne. - No jo, já vím.
Šokující.
Ale jde o to, moje drahá, že ty máš to nejlaskavější srdce.
Možná to nakonec zvládneš sama.
Jaký to bylo? Znělo to jako něco, co by řekla máma?
- Zeptám se táty. - Jo, ser na to, udělej to.
Víš, proč jsem tě sem pozval, Liv?
Jo, asi vím.
To, co děláš, mě přivádí k šílenství.
Chci říct, že...
- Říkali, ať to nedělám, ale... - Já už s učitelem chodila na střední.
- Jsem diskrétní. - Co prosím?
Jo.
Pardon, Zelená iniciativa.
Ale nesmíte to říct Gině, to udělám já.
Ne, to...
Ne, tak jsem to nemyslel. To bych s vámi nikdy nedělal.
Nechci se dotknout vašeho vzhledu, je to krása.
Dobře. Jděte, prosím.
- Smíšený signály. - Žádný smíšený signály.
Úplně jasný signály.
Jen mám přesčas.
- Putin. - Jo, ten je nejlepší.
No, ani...
- Dobrou. - Dobrou.
PRO KATIE
Lemry!
Do hajzlu, jen se plácáte! No tak, zpátky na čáru!
- Mám celej den! - Zdravím.
No, to je solidní. Nazdar, trenére.
Greg Russo. Walt mě poslal, ať se stavím.
- Nevím jistě... - Jo, hlavně klid. Jsem Jake.
Vím, proč seš tady. Je to dobře.
Jsem na nový cestě, cvičím, chodím na terapie, všechno.
Super.
- Vážím si tvý podpory. - Jasně, rád pomůžu.
Myslíš, že vydržím střízlivej?
- No, my jsme... - Jestli ne, tak to řekni.
Ne, to zvládnete.
- Díky. - Já vám naprosto věřím.
To bodlo, dnešek je hroznej.
Dítě mě včera načapalo v garáži, když jsem si ho honil u Aerosmith.
Taky koukneš na svý dítě a víš, že si myslí, že jsi nula?
- Ne, mám dceru. - Věř mi, myslí si, že jsi nula.
- Jasně. - Tak jo.
Dost o mejch démonech. Rozcvič se a můžeš naskočit.
To bude určitě sranda.
Chlapi, to je trenér Russo! Buďte hodný!
- Čau, trenére! - Jo, tati!
Jezdi pozadu!
- Pozor! - Russo!
Proboha.
V pohodě.
Skoro si přeju, aby ti někdo řekl, ať to necháš být.
Já chtěl. Ale měla ty růžový boty.
- Nemluv o tom, co měla na sobě. - Chytré.
Můžem to popohnat? Joanie udělala popcorn,
chceme koukat na první řadu Pačinka. Nenechá mě zapnout titulky.
- Netuším, co se tam děje. - Walte.
- Vůbec. - Soustřeď se.
Jako děkanka si nemyslím, že je profesor Bates na vině.
Ano. Vidíte? Ženy pomáhají ženám a taky mužům.
- Ne. - Ne.
Ale to zhasínání je riziko pro bezpečnost.
Měli bychom Zelenou iniciativu pozastavit,
dokud nenajdeme dobré postupy. Možná na rok nebo dva.
Zajímavé.
Budeš moct vrátit Ludlow Review do tisku.
- Bravo. Na to jsem čekal. - Nedělej, žes věděl, že to udělám.
Vidíš, co dělá?
Ne. Pardon, pořád myslím na to svoje.
- Už řekla, že to bylo nedorozumění. - Velké nedorozumění. Jo.
Přesně tak. Nespal bych se studentkou.
Nespal bych se svou studentkou.
To je rozdíl, na kterém si se Sunny zakládáme.
V tom mám jasno.
Ona je doktorandka, je to spíš kolegyně.
- Už asi půjdu. Můžu jít? - Prosím.
Čau.
Jak to vypadá?
Ty seš blbej.
- Ale je to lepší, ne? - Ne. Jdu pro víno. Chcete víno?
- Víno by bodlo. - Jasně.
- Vážně? - Dáš mi k tomu brčko?
Díky.
- Jak je jí? - Bude v pohodě.
Snad.
Nazvala tě „tátou v sukni“.
Panebože, to je super.
Haló, Katie!
- Jak je na tom moje víno? - Proboha, mami.
Omlouvám se.
Jsem zaujatej, ale je nejlepší dítě na světě.
V tom ti nebudu odporovat. Chybí mi.
Za pár týdnů bude Díkůvzdání, jestli se chceš stavit,
jsi vítána.
Víš co.
Tys ji sundal, protože jsem na ni měla kecy? To je smutný.
- Když se ti líbí, nech si ji tu. - Ne.
- Tu fotku tahá všude s sebou. - Ježíši!
To je ta, jak jsme byli v Itálii. Mám na sobě ten klobouk.
Proč ji pořád máš?
Nevím. Já...
Prostě mi asi dělá radost.
Haló!
Kdo chce víno?
Víte co, ráno brzo vstávám.
Jo. Já taky.
- Dobrou, mami. - Dobrou, mám tě ráda.
Já tebe.
Sladké sny!
Dobrou noc.
Promiň.
Já myslela, že...
- Nevěděla jsem, že pořád... - To nic. Zvládám to.
Rozvod je těžkej, jak víš.
Ty na to jdeš správně.
Čistej řez.
Jo.
- Zlato, nemusíš tu zůstávat. - Já chci.
- Hned po týhle fotce jsi byla počata. - Proboha.
- Je to pravda. - Mohla to bejt tak hezká chvíle.