-Jēzus! -Labrīt, Greg.
-Es taču aizslēdzu durvis. -Nē. Tās slēdzas no manas puses.
Ugunsdrošības apsvērumu dēļ.
-Kā tas ir? -Īsti nezinu.
Mana sieva atgriezās no Japānas, es rīkoju fakultātes bāra vakaru.
Ceru, ka piebiedrosies.
Es nezinu, Volt. Es neesmu visai sabiedrisks,
-un nevienu nepazīstu. -Atnāc vienkārši iedzert.
Sākums astoņos, beigas nav zināmas.
Es visiem spēkiem centīšos atnākt.
"Tā bija vecmodīga divkauja.
Rūsteram bija nepiekāpīgs skatiens,
bet kapteinis Flaertijs bija jūrnieks, ko bija saliekuši jūrā pavadītie gadi.
Viņš pat viegli smīnēja.
Rūsteram izkalta mute.
Viņš zināja, ka viens no viņiem šovakar mirs."
Pat saasinātās situācijās
es cenšos attēlot Rūsteru emocionāli autentisku.
Nebaidieties no sava varoņa jūtām.
Jūs nevarēsit to uzrakstīt, ja neizjūtat.
Labi. Ejot prom, nododiet darbus.
Es lepojos ar to, ka rakstu ar roku.
-Tātad nododiet rokrakstā. -Jupis rāvis kokus.
Nē, nē, tā es to nedomāju.
Klau, tu neko nenodosi?
Vēl ne, bet esmu tuvu sākumam.
Tas ir grūtākais solis. Gaidu šodien.
Un esmu sajūsmā par katru, kurš centīsies atdarināt autora stilu.
Pirmdien dažus darbus palasīsim.
Šo jūs negribēsit lasīt skaļi, draugs.
-Lasiet to klusumā pats. -Labi.
Jēzus.
-Nāc iekšā. -Es tikai pabāzu galvu.
Ļoti labi.
-Jauna kaklarota? -Jā.
Sieva atveda no Japānas.
Es ar to izskatoties pēc Pola Meskala,
tikai nezinu, kas viņš ir.
-Jums piestāv. -Paldies.
Sāksim darbaudzināšanu.
Es tev sarunāju trīs labas darba intervijas,
bet lielā sajūsmā esmu par "Biotecha".
Diāna tev patiks. Viņa ir draugs.
Sen atpakaļ bija ne tikai draugs.
Taču to neminēsim.
Ko man iesākt ar grūtniecību?
Es varu arī samelot.
Sākumā, bet pēc brīža varu sajust vainu un atzīties.
Dzīvē svarīgākais ir autentiskums.
Skaidrs.
-Labi. -Neciešu jūsu ķēdīti.
Tā jau domāju.
Ruso kungs, pagaidiet.
-Čau, Tomij. -Gatavs.
-Labi. -Jums patiks,
jo puisis, kuru izvēlējos atdarināt, ir viens no dižgariem.
Vai es?
-Tieši tā. -Nevar būt. Tas... Ko?
Nē, nē, nē. Es neesmu dižgars.
Tu esi traks.
Tu esi izkritis.
-Ko? -Es jokoju. Jokoju.
-Ļoti gribas to izlasīt. -Jauki.
-Paldies, Tomij. -Paldies jums.
Tu esi vienreizīgs.
-Jūs mani iedvesmojat! -Labi. Pietiks.
MAZULIS IELĀDĒJAS... 25 PROCENTI
Tev tas nepatīk.
Tu izskaties brīnišķīgi.
Ar matu žāvētāju izpūtu matus.
Mo, jāizdomā sistēma, lai tu saprastu,
kad es vēlos, lai tu piedalītos mūsu sarunā.
Varu pacelt roku.
Volts teica, man jābūt autentiskākai.
Man tas šķiet neprāts.
Kurš stāsta par personisko dzīvi?
Burtiski katrs uz zemeslodes.
Es teiktu, ka būtu dīvaini, ja tēvam nepatiktu šis ieraksts.
-Tikai mani divi centi. -Labi.
Ielikšu sirsniņu, jo es tevi atbalstu.
Un tagad visi to zina.
Paldies. Novēliet man veiksmi. Tiksimies pirmdien.
Jā, tiksimies. Lieliski.
Tagad tavi draugi zina, ģimene zina, svešinieki zina.
Dikti jocīgi, ne?
Labi, ieņemiet vietas.
-Laižam vaļā. -Sveiki.
Jo es atgriezos. Izslēdz gaismu, Lilij.
Snaudas laiks.
Tikai pajokoju. Es to nedarītu.
Sākam slaidšovu.
Profesor Ruso? Jums viss labi, profesor?
Brīnišķīgi.
Un tagad Gogēns.
Pazīstams ar Taiti ainavām.
Zināms arī, ka pameta sievu 13 gadu vecas meitenes dēļ.
Varat uzminēt, kādas bija sekas?
Pateikšu priekšā: viņš ir vīrietis.
-Nekādu? -Ļoti labi. Ļoti labi, Zoī.
Gogēna glezna izsolē pārdota par 105 miljoniem dolāru.
Kāds varbūt gribētu,
lai daļu šīs naudas saņemtu viņa Taiti mīļākā?
Taču viņa ieguva tikai sifilisu. Jā, Zoī?
-Iebāzt to viņam degunā. -Jā, pareizi. Pierakstiet.
Turpinot par sifilisa izplatību ģimenē, jāmin Tulūzs-Lotreks.
Jūs vēl dzirdēsiet par šo franču ākstu.
Man dikti patīk mākslas vēsture.
Mizogīnija šajā pilsētiņā nav valdāma.
Jā, es jūtos kā Dubaijas jaukundze.
Tevi aplietu samazgām, ja tu rīkotos kā tavs draņķa vīrs.
Saki, ka man nav taisnība.
Ir, bet es neiebilstu, runā brīvi.
Viņš tur ražo sīkos ar visām.
Tikai ar vienu, bet - jā.
Keitij, tev ir jāatgriežas spēlē.
-Labi? -Ņem pirmo, kas trāpīsies.
-Jā. -Es nezinu.
Man ir skumji, esmu nogurusi,
man trūkst enerģijas jauna peņa izpētei.
Tam nav jābūt puisim. Nesen sāku tikties ar lesbietēm.
-Jauki. -Nezinu, vai tas man derēs,
jo man nepatīk apgriezt nagus, bet...
Labi, logs brīvai runai slēgts uz visiem laikiem.
Tur ir tētis. Čau, tēti! Nāc šurp.
-Čau. -Nāc šurp. Glāb mani.
Mans Dievs. Tu taču... Tēti, ko tu dari?
Paklupu un pārvērtu to par deju "Staigāt kā ēģiptietim".
-Skaidrs. -Ko jūs darāt, kad paklūpat?
Negribu jūs traucēt, bet drīkstu apsēsties?
-Jā. Paldies. -Man patika,
kā sadevāt Ārčijam ar pavārnīcu.
Es neteiktu, ka tas bija ideāli.
Tēti, tas ir labi.
Esmu ļoti pateicīga, ka cīnījāties ar vīrieti apspiedēju.
Laipni lūdzu. Vienmēr aizstāvēšu Keitiju.
"Keitiju". Man patīk. Tas ir...
Keitiju. Skaisti.
Jā. Jā.
Nē, man muļķīgi sanāk.
-Atā visiem. -Atā.
Viņas domā, ka man jāatgriežas.
-Viņām taisnība. -Ja man, tad tev arī.
Ko viņas saprot? Muļķa bērni.
Nopietni?
Es neizsmēju ēģiptiešu kultūru.
Auzu late. Es paklupu, pārvēršot to smieklīgā dejā.
Dubultais espreso.
-Tas nav tev. -Es arī negribu.
-Gribēji gan. -Nē, negribēju.
Un melna kafija mūsu bezbailīgajai līderei.
Esmu parādā atvainošanos.
Es rupji lamājos hokeja laikā.
Es varu sakliegt uz cilvēkiem,
kaut viņi arī runā loģiski, bet es mācos.
Es nebiju laipna.
Ja man tas būtu jāiztur, es arī zaudētu savaldību.
Bet es nezaudēju.
-Zaudēju. -Man žēl.
-Man arī žēl. -Par ko jūs abi runājat?
-Man ir joga. -Seksīga?
-Parasta joga. -Man patiktu?
Labi. Varam beigt. Kristla?
Aplieciniet, ka apzināties pārkāpumu
par pilsētiņā neatļautiem soļiem.
"Krips, Klauns, Skūbijs, Kvazimodo."
-Es tos neprotu. -Labi. Parakstieties šeit.
-Jā, protams. -Un paldies par kafiju ar pienu.
Ļoti krēmīga.
Pildspalva ir mana. Paldies.
-Šovakar būsi pie Volta? -Baigi vajag?
Šmiga par brīvu.
Un mēs runāsim par to, vai viņa sieva ir kulturāli atbilstoša
viņas nesenajiem braucieniem.
Greg, tur būs jautri.
Vērosim, kā Volts un Džonija apmainās alkatīgiem skatieniem.
Un neviens par to nerunā, bet visi domā vienu un to pašu.
-Ko? -Ka vēlāk viņi kniebsies,
-un tas būs vulgāri. -Nu, tad es
noteiktu neiešu.
Tu sasapņojies.
Tu esi Volta jaunā spēļmantiņa, viņš vēlas tevi parādīt.
Tu nedrīksti atteikties.
-Atnāc. -Labi.
-Kā tika lūgts. -Paldies.
Noteikti šos izlasīšu.
Zini, es laikam piespiedu Tomiju kaut ko iesniegt.
Viņš uzrakstīja stāstu sava iecienītā rakstnieka vārdā,
un viņš izvēlējās mani.
-Nieks vien. -Tad parādi man.
Sākotnējais uzmetums. Vēl jēls...
-Dod šurp. -...bet tu sapratīsi.
"Rūsters bija nikns, kā dusmīgs cilvēks."
Jā, viņš ir ļoti nikns.
"Turklāt viņa spalvas plīvoja vējā."
Viņš uzskata Rūsteru par īstu gaili?
-Tikai daļēji. -Atvainojos.
Prievārdi, kas atkārtojas, tiek izmantots vārds "turklāt"?
Gluži kā mākslīgais intelekts.
Tavs akcents izklausās kā mākslīgais intelekts.
MI ir būtisks drauds mūsu darbam.
Tomijs to nekad nelietotu.
Lai to pierādītu, pavaicāšu viņam.
"Vai stāstam izmantoji MI?"
"Jā."
-Kāpēc tu to darīji? -Viņu par to var izmest.
-Nu lūdzu. Nē taču. -Greg, viņam taisnība.
Tu mani pārsteidz, Greg. Zinu, ka tev patīk blēdīties,
jo es patlaban strebju krietni atdzisušu suslu,
ko Volts sauc par kafiju,
jo tu atteicies man izmaksāt kortado ar auzu pienu.
-Neņem tik ļoti pie sirds, Ārčij. -Es?
Kungs Jēzu, vecīt. Kad tu reiz beigsi mani sodīt?
Par manas meitas pazemošanu?
Nu, nezinu, varbūt viņa emocionāli atlabs,
apprecēsies otrreiz... bet tu nomirsi.
-Tomijs ir labs zēns. -Viņš ir jāizmet.
Tu esi nožēlojams nīkulis.
-Jā, esmu slikts cilvēks. -Tu gribi izmest zēnu
-absolūti bez iemesla! -Labi jau, labi.
Labi, darīsim tā. Viņš būs izgāzies uzdevumā, viss.
Paldies.
-Kad jāiesniedz uzdevums? -Līdz pusnaktij.
Lai viņš iesniedz man jaunu stāstu.
Pretējā gadījumā izlidos.
-Gatavs. -Kas gatavs?
Vēl nav gatavs, bet būs. Un es pateikšu, kāpēc.
Jo Tomijs ir lielisks students.
Šeit ir forši.
Tu taču šeit vēl neesi bijis.
-Ož kā pie mana vectēva. -Mans Dievs.
Norunāsim tā. Man jāstrādā pie jaunās grāmatas.
Līdz pusnaktij tev jāpārraksta darbs, vai arī tava dzīve būs galā.
Pag, grāmata par Rūsteru vēl nav publicēta?
-Jā. -Ja es rakstītu kaut ko no tās,
-man ieskaitītu. -Nē, nē, nē. Mums jāstrādā.
Varam vainot viens otru.
Un te viņš ir.
Apstiprini, ka šovakar ieradīsies.
Man ļoti žēl, Volt.
Šovakar nekādi nevarēšu.
-Mums ir Tomiju jāstrādā. -Jā, mēs esam atbildīgi.
Atbildība nāk no rakstura, jaunekli.
Greg, ir vērts minēt Tedija Rūzvelta reiz teikto:
"Kamēr es paļaujos uz iespēju,
katrs ņems no dzīves to, ko spēj paņemt."
-Lielisks padoms. -Un par velti.
Noglabāšu to kabatā.
Uz nākamajām dzīrēm noteikti atnākšu.
Skaidrs.
Veltiet mirkli uzmanības, lūdzu!
Ir piektdienas vakars, jūs esat koledžā.
Aizveriet grāmatas un baudiet dzīvi. Bibliotēka oficiāli tiek slēgta.
-Tiekamies šovakar, Greg? -Jā. Jā, labprāt.
-Saposies piedienīgi. -Jā.
-Kurp dosimies? -Tu nedosies.
-Kā viņš zināja, kur esmu? -Esmu visur, Greg.
Blēņas.
Nē, nē, nē. Tu nevari atteikties. Ja es eju, tu arī nāksi.
Kurš to noteica? Gribu ieiet vannā un pabūt viena.
Labi, tad mēs darīsim tā. Es metīšu burkā peniju.
Ja trāpīšu, mēs abi dosimies lieliski izklaidēties.
-Tu ar saviem penijiem. -Es metu.
Netrāpīji. Pasūtīju taizemiešu ēdienu.
Piedod, meitiņ, es vienmēr trāpu. Mēs dosimies.
Vēl dziļāku izgriezumu. Nē, kā palaistuvei.
Labi.
Čau. Piedod, ka nācu neai...
Tu izskaties...
Vai šo kleitu tu nopirki, kad bijām Portobelorodā,
tad iedzērām ar Rolandu, un sākās tas...
Šobrīd neesmu uz atmiņu takas. Kālab tu atnāci?
Gribēju zināt, vai šovakar es varētu paņemt Rosko.
Man bija sūdīga diena.
Jādomā par vēl nedzimušo bērnu,
citādi nebūšu labs tēvs.
-Tātad pie Volta neiesi? -Nē. Tur mani visi vēros.
Nedomā, ka spēju paciest pilsētiņas tenkas.
Jā, tas būtu briesmīgi.
Jā.
Nemelošu, ka mana sirds gavilē, redzot tevi ciešam.
Prieks, ka varu pakalpot.
Domāju, ka labi pavadīsi vakaru.
Es to ciest nevarēju, kad kaut kur gājām kopā.
-Nezinu, kā varēšu iet viena. -Tu izturēsi.
Vienkārši mazliet iedzer, un visiem būsi labākā draudzene.
Vari paņemt Rosko, tikai no rīta atved atpakaļ.
Džuzepe!
-Nevaru pierast pie tā vārda. -Manu mīļo zēn!
Mans Dievs.
Nu labi.
Sveicināti.
Vai vēlaties...
Pateicos.
Lūk, kur mans puisis.
Ej, paņem sev dzeramo, un tad lido atpakaļ.
Uztraucos, ka pārspīlēšu ar apģērbu.
Vismaz neuzvilku kimono.
Un dziesma pēkšņi aprāvās.
-Sveiki, esmu Gregs. -Esmu Džonija.
Volta sieva.
Nu kā tad.
Neiebilstat, ja iešu prom?
Čau, Tomij.
Ruso kungs. Čau. Baigi šiki.
-Šķiet, ka strādājat uz kruīzkuģa. -Paldies.
-Tev nevajadzēja rakstīt? -Mieru, vecīt. Viss jau gatavs.
-Lieliski. -Jā.
Varbūt pirms gulētiešanas man būs viegla lasāmviela.
Jūs jau iesit gulēt? Tas taču ir supernomācoši.
-Jā. -Nāciet pie mums.
-Nē, nē, nē. -Tas visiem patiks.
-Nedomāju gan. -Nu labi.
-Tas tomēr ir muļķīgi. -Kas tad?
Centos iespaidot čaļus ar šo te.
Man šeit ir maz draugu.
Visai drūmi ir justies kā atstumtajam.
-Arlabvakaru. -Arlabvakaru.
-Tomij, pagaidi. -Jā?
-Pie joda, jā! Laižam. -Labi. Viens, divi, trīs.
KEITIJAI
Smagāka, nekā kādreiz.
Atkāpies.
-Tu vienmēr blēdies. -Labi. Es atkāpšos.
Teica, ka varēšu spēlēt ar partneri.
-Velns. -Kā tev šķiet?
Domāju, ka mums izdosies.
Paņem manu jaku.
-Kur nostāties? -Būs labi.
-Elkoni uz galda nelikt. -Nelikt.
Aiz līnijas. Jā, un neblēdies, kā DžeiDī.
Labi, es centīšos.
Iesācēja veiksme.
-Jā, iesācēja veiksme. -Mest vēlreiz?
Labi. Es mēģināšu. Tas bija jautri - trāpīt glāzītē.
Kas tie par jokiem?
Redzēsim, kā būs šoreiz.
-Mans Dievs. -Bumbiņ, tev slāpst?
Būm!
Ruso kungs.
Nu, vecīt, es nesaprotu...
Dzer, dzer, dzer!
-Nu, aiziet. -Kā jums tas izdodas?
Nezinu. Kā man tas izdodas?
-Nevar būt, ka tā veicas. -Jūs esat lielisks.
Jupis rāvis. Es tinos prom.
-Jā, bēdz, sīkais nīkuli. -Ej ratā, Tomij.
Tu tā vienmēr dari, kad uzvari.
Tu esi draugos ar šiem āmurgalvām?
Mēs priecājamies, ka esat šeit. Vai ne?
-Aiziet. -Lieliski.
-Dzeram. -Ja uzvarējām, kāpēc dzeram?
-Jo uzvarējām. -Aiziet!
-Labi. Pa vienai. -Jā.
Kas tas ir? Ak Dievs.
Lūdzu.
Izskatās ļoti neķītri.
Skaidrs.
Jums viss labi?
Labu laiku neesmu flirtējusi.
Acu kontakts bija mans stils. Kā jums šķiet?
-Šķietat dusmīga uz mani. -Ja tāda būtu, jūs redzētu.
Es ļoti atvainojos.
Viss kārtībā.
Man jāsteidzas uz otru darbu, tāpēc došos prom,
-bet Tims pagatavos jums citu. -Forši, forši. Tas ir labi.
-Paflirtēšu ar Timu. -Labi.
Jā, man arī, Tim.
Neko neredzēju, bet vērot skumīgi. Nāc pie manis.
Jauka māja, Ruso kungs.
Te ir tik daudz zālītes dūmu, it kā es pats smēķētu.
Skat, kas jums rokā.
Paskat tik.
Šis dīvāns mani biedē.
Tāds man bija bērnībā.
Tajā es zaudēju nevainību.
-Tu domā - uz tā? -Nē.
-Vecīt! -Kādam velnam?
-Fui, tu tajā... -Nē, nē, nē.
Nevajag kautrēties, Džordž. Katram ir savi trūkumi.
Viņam taisnība. Esat dzirdējuši par kādu ar trim krūšgaliem?
-Uzmanies. -Tev tas ir?
-Jā. -Tikai nerādi.
-Un ceturtais. -Nevajag.
-Un piektais. -Sasodīts.
-Pieci zīdekļi ir anomālija. -Vidusskolā mani pamatīgi ķircināja.
Nācās izoperēt, pirms atbraucu šurp. Un atguvu pašapziņu.
Lielisks stāsts, Cūkas Pup.
Būs sāpīgi. Es tevi brīdināju.
Man pietrūkst vidusskolas. Mēs ar Bernisi bijām iemīlējušies.
-Pietiks vienreiz ar to Bernisi. -Viņa mani pameta.
Tomij, tev jātiek tam pāri. Tici man.
Sieva pameta mani pirms pieciem gadiem.
Un es joprojām neesmu atguvies.
Neesmu bijis... No tā brīža nevienas citas nav bijis.
-Nevar būt. -Tā ir tiesa, Cūkas Pup.
Laiks atgriezties spēlē. Paklau, neesat tak briesmīgs.
Un izcili metat bumbiņu glāzē.
Tās divas lietas, ko vajag
-sievietēm manā vecumā. -Tieši tā, Gurg.
-Nu ko, labi! -Jums ir dūša.
Tas bija ļoti jautri, bet man...
Pat nav jāsaka. Mēs ejam prom.
Ko tu runā? Ir... tikai 9.15.
Ejam, puiši. Ko jūs darīsit?
-Ejam. -Tupēsit viens pats mājās?
Nē, darīšu tieši to, ko vēlos.
Gulēšu gultā, un piektdienas vakarā ēdīšu ķiploku grauzdiņus.
Teicāt, ka nemācījāties koledžā.
Jums jāpavada vismaz viens episks vakars.
Esmu uzsūcis gana alkohola, lai būtu ideālā līmenī...
-Nu ejam, ejam. -Es nepakļaušos
apkārtējam spiedienam. Nē, nemūžam.
-Ejam, Rūster. -Jūs nāksit.
-Rūster! Rūster! -Labi jau, labi! Ejam!
...es teicu, ka ēdu dārzeņus, bet kāļi man negaršo.
Jā, pie joda.
Tas būs forši.
Mēs neesam studentu biedrībā, bet tā ir tematiska balle,
-būs tikpat jautri. -Nē, tā nav.
Mans brālēns ir biedrībā. Viņi uz ģīmjiem zīmē daiktus.
Nē, nē. Īstā biedrībā daiktus zīmē uz ģīmjiem.
-Ko? -Es neesmu bijis biedrībā.
-Mans Dievs, Ruso. -Klau, paskat.
KEITIJAI
Kas tad tas?
-Ruso? -Čau.
-Jūs to izdarījāt? -Nē. Nē, nē, nē.
-Nē, mēs neko nedarījām. -"Mēs"?
Jā. Mēs... Ko? Kur viņi pazuda?
-Kāpēc jums uz rokas ir krāsa? -Tikko tai pieskāros.
"Tikko pieskāros" ir pirmā atruna, ko dzirdu no vainīgiem cilvēkiem.
Šie grafiti ir visā pilsētiņā.
Un es zinu, ka jūs tos rakstījāt.
-Nē, nē, nē. -Jā,
jo krāsa vairs nav svaiga. Bet ir gan.
Jā, tā vēl ir svaiga.
-Es jau jums teicu... -Tā tagad ir uz manas pistoles.
-Ļaujiet noslaucīt. -Nē, nevajag!
-Nē. -Atvainojos.
-Jūs esat dzēris? -Vai jūs esat dzēris?
-Es jūs vēroju, Greg. -Es vēroju jūs.
Nē. Neatkārtojiet manis teikto.
Es jūs vēroju.
-Es jūs vēroju. -Nē!
Es vēroju jūs.
Arlabvakaru, virsniek.
Es jūs vēroju.
-Iesim nu. -Puiši!
Kur jūs pazudāt? Tas bija lieliski.
Labākā nakts manā mūžā!
Ruso! Ruso! Ruso!
Pateicos.
Kaut kur ir mans paziņa.
-Lai veicas. -Paldies.
Un ieraugu Ronaldu - izspiestu kā citronu.
-Kailu, kā tikko dzimušu. -Nevar būt.
Kāpjam konstebla zirgā.
Ko tu šeit meklē?
Atvainojiet, mums mirkli jāaprunājas.
Kāpēc nesēdi mājās ar mūsu suni?
Tu mani piekrāpi.
Un es domāju, ka esi cilvēks. Tu vienmēr tā dari.
Kāpēc tu domā, ka neskumstu? Sēdēju noskumis.
Tad izvedu Rosko pastaigā, viņš paskatījās uz mani, it kā sakot:
"Ko tu čīksti, draugs? Saņemies."
Ieskatījos spogulī un iedomājos:
"Tu esi lielisks", un te es esmu.
Skaidrs. Bet tā nav tiesa.
Tu ieraudzīji mani seksīgā kleitā, un negribēji, lai es eju uz balli
bez tavas atļaujas.
-Kleita man tiešām patīk. -Tu esi īsts ķēms.
-Es tevi atceros. -Sveika.
Ar Timu nekas nesanāca?
Gribēju tikties ar viņu vēlāk, bet viņš nomira aiz vecuma.
-Acu kontaktu ar viņu nodibināji? -Jā.
Peņa kokteilis?
Griez skaļāk, brāl.
-Peņa kokteili? -Nē, paldies.
Šī dziesma ir manam draugam Gregam, kurš neliksies mierā, līdz to nospēlēšu.
Visiem sāp
Paldies.
Reizēm
-Jums viss labi? -Dziesma ir par manām sajūtām ik dienu.
Jūsu meita ir mana iecienītā profesore.
Man šovakar bija jātiekas ar viņu, bet es aizbēgu.
Ak vai, skumjo tēti, kas notika?
It kā nekas. Vienkārši izbijos.
-Kā gļēvulis? -Kā gļēvulis. Jā.
Vecīt, ar viņu kaut kas jādara. Viņš bojā visu kaifu.
Dīvains jautājums. Eva, vai ieskatoties spogulī,
esi redzējusi tajā izbijušos, neskuvušos vecu vīru?
Nē, bet tas mani tiešām nobiedētu.
Jā, visai baisi.
Klau, jūs varat pabīdīties?
-Jā. -Paldies.
-Jā.
Vēl mazliet.
Piedošanu.
-Ieriktējos. -Čau, vecais.
-Šķiet, ka jūsu laiks šeit iztecējis. -Es jūtu to pašu.
Gribu čurāt, bet nespēju atpogāt bikses.
-Vai novilksi tās? -Jūs zināt, ka to nedrīkst.
Jā. Atvainojos, ka sabojāju vakaru.
Ko jūs runājat? Tas bija episks.
-Jūs esat reibonī? -Jā, iespējams, joprojām.
Es arī. Ideāls brīdis uzrakstīt to stāstu.
Nē. Nopietni? Tu vēl neesi sācis?
Radās iedvesma, jo vakaru pavadīju ar īsto Rūsteru.
Es neesmu Rūsters.
-Esat gan. -Nē, neesmu.
Lai kā man to gribētos,
bet esmu pārāk daudz laika pavadījis kā es pats.
Šī taču ir koledža.
Šeit sevi atklāj no jauna.
Vienkārši jāizlemj, kas tu vēlies būt.
CŪKAS PUPI
-Draugi. -Ak Dievs.
Nabaga Cūkas Pupi. Pat neatceros viņa īsto vārdu.
-Džeidī. -Cūkas Pupi skan labāk.
Jā.
Es nemeloju, sakot, ka neiederos.
Esmu pilsētnieks.
Mani uzņēma tikai tāpēc, ka viens no senčiem šeit strādā.
Un tagad paskat -
es tusējos ar šiem izlēcējiem.
Tātad jūs varat būt Rūsters, ja gribat.
Kā jūs sakāt - tu nevari rakstīt, ja tas nav iekšā.
-Palīdzi piecelties. Paldies, ser. -Jā, ser.
-Protams. -Nāc šurp.
-Labi. -Ķeries klāt.
Jā.
-Arlabvakaru, Tomij. -Pag, pag. Pagaidiet.
Jā.
Arlabvakaru, Rūster.
Rūsters atbrīvojās no rokudzelžiem
kā tūkstošiem reižu iepriekš.
Viņš iegāja Ķiršziedu klubā tā, it kā būtu tā īpašnieks.
Viņš meklēja Eduardo.
Bija laiks atbildēt par sekām.
Esmu parādā atvainošanos, Volt.
Aizvainoju tavu sievu rasismā, un lūdzu piedošanu.
-Starp citu, Džonija ir burvīga. -Viņa izskatās muļķīgi, Greg.
Viņai matos ir irbulīši, lai Dievs piedod.
Drīkstu kaut ko pateikt?
Tas mani neatturēs vēlāk viņai uzmākties.
Forša aina.
Labi, uzgaidi šeit.
Aiznesīšu šo Džonijai, tad ar visiem iepazīstināšu.
-Lai notiek. -Jā.
Un tad viņš pamanīja Bernisi.
Par šo brīdi viņš domāja kopš viņu pirmās tikšanās...
kad viņš atstāja viņu vienu dokos.
Tagad vai nekad.
Dilana, paklau...
Tonakt pie tavas mājas...
es nožēloju to brīdi, kad aizgāju.
Bernise pateica tieši to, ko viņš vēlējās dzirdēt.
Forši. Šis ir Kriss.
-Ciešs rokasspiediens. -Jā.
Parūpējies par mūsu meiteni.
-Ko? -Es zaudēju.
Ieraugot Bernises jauno puisi, Rūsters kļuva nikns, kā cilvēks.
Taču viņš to nelika manīt. Jūrā bija citas zivis.
Nevienam nesakiet, bet man patīk jūsu grāmatas.
Pateikšu visiem.
Tagad šis naktsklubs piederēja viņam.
Viskiju, lūdzu.
Un kādam...
Čau, Rūster.
...šovakar paveicās.
Laikam esi ļoti izslāpis.
-Slāpst no dzimšanas. -Kur tu piedzimi?
-Labāk nodarbosimies ar seksu. -Zinu tādu vietu.
Uz galda!
Pag, pag, pag. Vai tas jādara Volta kabinetā?
-To atstāj manā ziņā. -Labi.
Notīri galdu.
Ak Dievs, cik smags.
Pēdējos gadus viņš aizvadīja kā miglā.
Viņš tikai varēja pateikt, ka pazaudēja savu ceļu.
-Olu atstāj. -Jā, vēlāk var noderēt.
Taču vienu viņš zināja droši.
Rūsters bija atgriezies.
-Ņem mani. -Tūlīt, mazā.
-Tēt. -Keitij. Labrīt.
No kurienes nākdams?
Izgāju paskriet.
Kam tā otra kafija?
Rosko. Bez espreso nevar pamosties.
Skaidrs.
Šo ņem līdzi. Tā bija kļūda.
Man gan tā nešķiet.
Pag, tu taču nenovietoji mašīnu pie manas mājas?
Esmu gudrs puisis. Atstāju to kvartālu tālāk.
-Varbūt vēlreiz? -Vācies prom.
KEITIJAI
Subtitrus tulkoja: Ansis Caune