- Ježíš! - Dobré ráno.
- Zamykal jsem. - Ne. Jde to jen z mojí strany.
- Požární předpisy. - Jak?
Nevím.
Žena je zpátky z Japonska, pořádám fakultní slavnost.
Doufám, že přijdete.
Nevím, večírky nemusím a nikoho tam neznám.
Stavte se na jeden drink. Začínáme v osm, končíme kdovíkdy.
Budu se opravdu hodně snažit, abych dorazil.
„Byla to staromódní patová situace.
Kohout nasadil svůj vyzývavý pohled,
ale kapitán Flaherty byl námořník, trochu pokřivený léty na moři.
Možná se dokonce lehce usmál.
Kohoutovi vyschlo v puse.
Věděl, že jeden z nich
dnes v noci zemře.“
I v extrémních situacích se snažím, aby byl Kohout emočně autentický.
Nebojte se cítit to, co cítí vaše postava.
Nemůžete to napsat, pokud to necítíte.
Tak jo. Odevzdejte práce při odchodu.
Hrdě dál zůstávám u papíru, takže chci papírové verze.
- Srát na stromy. - Ne, o to mi nešlo.
Hej! Ty nechceš nic odevzdat, chlape?
Ještě ne. Ale jsem fakt blízko začít.
Nejtěžší krok. Termín je dnes.
Jsem zvědavý, jaký styl jakého autora jste se rozhodli napodobit.
A v pondělí si pár z nich přečteme nahlas.
Tohle nahlas číst nechcete. Budete chtít být sám.
Dobře. Ježíši.
- Pojďte. - Nebojte, jen hlava.
Dobře.
- Nový řetízek? - Jo, žena ho přivezla z Japonska.
Prý s ním vypadám jako Paul Mescal, ale netuším, kdo to je.
- Sluší vám. - Děkuju. Pusťme se do mentorování.
Domluvil jsem vám tři pohovory, ale nejvíc se těším na Biotechy.
Diana se vám bude líbit. Kamarádka. Před lety byla
víc než to. Ale to bych nezmiňoval.
Jak mám naložit s těhotenstvím? Jako nevadí mi lhát.
Teda nejdřív. Pak mám výčitky a hned řeknu pravdu.
Autentičnost je jediný způsob, jak žít.
Dobře.
- Fajn. - Ten řetízek je děs.
Čekal jsem to.
KOHOUT
- Pane Russo, počkejte. - Ahoj, Tommy.
- Hotovo. - Dobře.
Bude se vám to líbit, vybral jsem si jednoho z nejlepších.
- Co, mě? - Jo.
Ale no tak, to je... Co?
Ne, já nejsem nejlepší.
Ty jsi blázen.
- Propadáš. - Co?
- Žertuju. - Aha.
- Těším se na to. - Super.
- Díky, Tommy. - Já díky.
Ty jsi...
- Jste moje inspirace. - Dobře.
„Miminko se načítá… 25 %“
Nelíbí se ti to.
- Jako, vypadáš zářivě. - Použila jsem větrák, kvůli vlasům.
Zavedeme systém, abys věděla, kdy se můžeš zapojit do hovoru.
- Můžu se hlásit. - Walt říkal, že mám být víc autentická.
Přijde mi to šílené. Kdo tohle dává na internet?
Úplně každý na světě.
Řeknu jen, že by bylo dost divný, kdyby se otci ten příspěvek nelíbil.
- Jen můj názor. - Dám srdíčko na ten post.
Protože tě podporuju. A díky srdíčku to všichni vědí.
Děkuju. Mysli na mě. Tak v pondělí.
Měj se.
Skvělé! Teď to vědí tvoji kámoši, rodina i cizí lidi.
To je v prdeli, co?
Dobrá, posaďte se. Jdeme na to.
Protože jsem zpátky, jasný? Světla, Lily.
Šlofík!
Vtip. To bych neudělala. Prezentace běží.
Paní profesorko?
Jste v pořádku?
Je mi skvěle.
Tak jo, Gauguin.
Nejvíc proslul tahitskými krajinami.
Taky tím, že opustil manželku kvůli třináctileté.
Tipnete si, jaké nesl následky? Napovím, byl to chlap.
- Žádné? - Výborně, Zoey.
Jeden Gauguin se nedávno vydražil za 105 milionů dolarů.
Kdyby tak z toho jeho tahitské milenky něco měly, že? Jenže dostaly syfilis.
- Ano, Zoey? - Ať si nasere.
Jo. Správně. Zapište si to.
A když už jsme u syfilisu, pánové, Toulouse-Lautrec.
- Počkejte, až uslyšíte o tomhle kreténovi. - Miluju dějiny umění.
- Misogynie tady se vymkla kontrole. - Já vím. Začíná mi chybět Dubaj.
Kdyby ses chovala jako manžel, sežrali by tě.
- Není to nevhodný? - Je, ale piju u toho, tak klidně mluv.
- On tam venku dělá děti na potkání. - Je to jedna osoba, ale ano.
Katie, měla by ses vrátit do hry.
- Někoho ošukej. - Ano.
Nevím, jsem smutná a unavená a nemám energii učit se nový penis.
Nemusí to být chlap. Já teď chodím s lesbama.
- To je fajn. - Nevím, jestli to vydrží.
Nebaví mě stříhat si nehty, ale...
Okno pro vyjadřování se zavřelo. Navždy. A...
To je táta. Tati, ahoj! Pojď mě zachránit.
Proboha.
Co to sakra děláš?
Zakopl jsem a přešel do egyptského tance.
- Jasně. - Co když zakopnete vy?
Takže...
Nechci vám lézt do prostoru, ale...
Super jste nakopal Archieho skvělou prdel.
- Neřekl bych, že je skvělá. - Je docela dobrá.
Hlavně jste se postavil mužskému utlačovateli.
- Rádo se stalo. Pro Katie cokoliv. - „Pro Katie.“ To miluju.
Je to pro Katie. Roztomilé.
Jo. Jo.
Když to dělám já, je to trapný.
- Mějte se. - Nashle.
- Prej bych se měla vrátit do hry. - To jo.
- Když musím já, musíš i ty. - Blbý děti.
Vážně?
Nedělal jsem si legraci z egyptské kultury.
Ovesné latte.
Zakopl jsem a změnil to v legrační taneček. Dvojité espresso.
- Tohle není pro tebe. - Nechtěl jsem.
- Ale chtěl. - Ne.
A černá káva pro naši vůdkyni.
Dlužím ti omluvu.
Lidi, na hokeji bývám nepříjemný. Někdy vyjedu
a nadávám lidem, i když jsou vlastně úplně rozumní.
Ale učím se.
Nebyla jsem milá.
Kdybych si procházela tím vším, taky bych se sesypala.
- Já se nesesypal. - Sesypal.
- Promiň. - Taky promiň.
- Co tu kurva řešíte? Mám jógu. - Je to hot jóga?
- Normální jóga. - Baví vás?
Dobře, skončíme. Cristle.
Berete na vědomí přestupek a chůze, které nejsou v kampusu povoleny.
„Mrzák, klaun, Scooby, Quasimodo.“ To bych nedělal.
- Tady podpis. - Fajn.
- A díky za flat white. - Jasně.
Je tam moc smetany.
Vezmu si pero. Děkuju.
- Jdeš večer k Waltovi? - Jak hrozný to bude?
Pití zdarma.
A řeči o tom, co jeho žena kulturně apropriovala na poslední cestě.
- Aha. - Bude to sranda.
Walt a Joanie po sobě budou házet hladový pohledy.
A nikdo o tom nemluví, ale všichni si to myslíme.
- Co? - Že si to rozdaj a bude to nechutný.
- To tam už vůbec nejdu. - Ale kdepak.
Jsi Waltova nová hračka a chce se pochlubit.
Nemůžeš říct ne.
- No tak. - Dobře.
- Jak jsi žádal. - Děkuju.
Všechny si přečtu.
Možná přiměju jednoho kluka, Tommyho, aby něco poslal.
Měl napsat povídku ve stylu oblíbeného autora. A vybral si mě.
- Nic velkého. - Tak mi to ukaž.
Je to první verze. Chce to dotáhnout, ale uvidíš.
„Kohout byl naštvaný, jako naštvaný člověk.“
Jo, je tam dost vzteklej.
„A následně se mu ve větru chvěla pera. Kokodák.“
- Myslí, že Kohout je skutečný kohout? - V některých částech.
Pardon. Ta přídavná jména a „následně“?
- Bude to umělá inteligence. - Sám jsi jako umělá inteligence.
AI je existenční hrozba pro to, co děláme.
Tommy by to neudělal. A víš co?
Abych to dokázal, zeptám se ho.
Použil jsi AI
na tvou povídku?
„Ano.“ Proč jsi to přiznal?
- Za to může vyletět. - Zase on. No tak.
- Gregu, má pravdu. - Překvapuješ mě.
Znám tvé názory na podvádění, vzhledem k tomu,
že piju tyhle chcanky jako tvůj trest, protože mi odmítáš koupit Cortado.
- Nedělej to osobní, Archie. - Já? Kdy mě přestaneš trestat?
Za to, žes ponížil mou dceru?
To nevím. Možná až se z toho emočně vzpamatuje
a vdá se a ty umřeš.
- Tommy je dobrej kluk. - Ať vyletí.
- Jsi malichernej ubožák. - Hele...
- Chceš mu bezdůvodně zničit život. - Dobře!
Uděláme to takhle. Úkol nesplnil, tak nebo tak.
- Díky. - Kdy je oficiální termín?
O půlnoci.
Ať do tý doby pošle novou povídku ke mně.
Jinak letí.
- Platí. - Jak platí?
Ještě neplatí. Ale bude.
A řeknu vám proč. Protože Tommy je skvělý student.
- Teda. Tohle místo je hustý. - Nejásám, že jsi tady nikdy nebyl.
- Smrdí to tu jako u dědy. - Proboha.
Takže, já musím dělat na nové knize.
Ty musíš přepsat povídku do půlnoci, jinak máš po ptákách.
- Je kniha s Kohoutem, co nevyšla? - Jo.
- Něco z ní vezmu a je to. - Ne. Musíme makat.
- Budeme se navzájem hlídat. - Tak tady je.
- Jen zjišťuju vaši účast večer. - Mrzí mě to, dneska to asi nedám.
- S Tommym máme práci. - Hlídáme si zodpovědnost.
Zodpovědnost vychází zevnitř, mladíku. A Gregu, Roosevelt kdysi řekl:
„Jakmile se naskytne příležitost, doufám, že si každý užije zábavu, jak může.“
- Skvělá rada. - Zdarma.
Uložím si ji do kapsy. Na příští mejdan určitě dorazím.
Aha.
Prosím o pozornost!
Je páteční večer a jste na vejšce.
Zavřete knihy a běžte trochu žít. Knihovna
je oficiálně zavřená.
- Tak večer, Gregu? - Jo, těším se.
- Vem si něco vhodného. - Vezmu.
- Kam jdeme? - Máš práci.
- Jak věděl, kde jsem? - Jsem všude, Gregu.
Sakra.
Nemůžeš to odpískat. Když jdu já, ty taky.
Kdo tohle zavedl? Chci si dát vanu.
Uděláme to takhle. Hodím minci a když se trefím, oba jdeme.
- A budeme se bavit. - Ty tvý mince.
Jdu na to.
- Vedle, že? Mám objednaný jídlo. - Promiň, nikdy neminu. Zvládneme to.
To je výstřih!
Ne, jsi děvka.
Ahoj. Promiň, nenapsal jsem. Teda! Vypadáš...
Ty jo.
Ty sis koupila na Portabello Road a pak jsme šli na drink...
Teď nestojím o nostalgii. Co tady děláš?
No, chtěl jsem si na dnešek půjčit Roscoa.
Měl jsem na hovno den.
Prej musím lajknout nenarozený dítě, jinak jsem hroznej otec.
- Nejdeš k Waltovi? - Ne. Příliš očí.
- Nezvládnu být středem pozornosti. - Jo, to by byl děs.
Jo.
Nebudu lhát, dělá mi dobře vidět tě trpět.
Jsem rád, že můžu posloužit.
- Užiješ si to. - Vždycky jsem tyhle akce nesnášela.
- Nevím, jak to teď dám sama. - Zvládneš to.
Jen se trošku moc opij a budeš kámoška všech.
Roscoa si vezmi, ale ráno ho přiveď.
Giuseppe!
Na to nejsem zvyklá. Proboha.
Tak jo.
Zdravím.
Moment.
Děkuju.
Tady je! Skočte si pro drink a vraťte se.
Jo.
Měl jsem strach, že se oblíknu moc. Aspoň nemám kimono.
Teda, ta písnička skončila rychle. Zdravím, jsem Greg.
Joanie.
Waltova žena.
Jasně.
Nevadilo by, kdybych šel?
Čau, Tommy.
Pane Russo! Hustej fit. Jako byste pracoval na lodi.
Díky.
- Neměl bys psát? - Klídek, mám to hotový.
- Výborně. - Jo.
Možná si před spaním ještě stihnu něco lehkého přečíst.
Jdete spát tak brzo?
- To je mega depresivní. - Jo?
- Měl byste jít. - Ne.
- Všem se to bude líbit. - Nemyslím.
No nic.
- Je to stejně blbost. - Copak?
Chtěl jsem zapůsobit na pár kluků tímhle drobkem.
Nemám tu moc kámošů.
Už mě nebaví cítit se jako outsider.
- Tak dobrou. - Dobrou.
Tommy, počkej.
Jo?
- Super! Jdeme! - Dobře.
Raz, dva, tři.
Je mnohem těžší, než si pamatuju.
- Zpátky. Furt podvádíš. - Dobrý, couvnu.
Prej můžu hrát, když přivedu parťáka. Co myslíte?
Myslím, že to dáme.
Vezmeš mi sako?
- Kde mám stát? - Loket nesmí přes stůl.
- Přes tohle. - Nepodvádět jako JD.
Budu se snažit.
- To měl jen štěstí. - Házím znovu?
Tak to zkusím. Předtím to byla docela sranda.
Co to kurva je?
Uvidíme teď.
- Bože. - Kámo, nemáš žízeň?
Jo! Pane Russo!
Nemůžu přece...
Pij! Pij!
- Jak to děláte? - Nevím. Jak dělám tohle?
To není kurva možný.
Jste bůh!
Seru na to, končím.
Utíkej, ty malej sráči.
- Tohle děláš vždycky, když vyhraješ. - Počkat.
- Jsi kámoš s těmahle troubama? - Jo. A jsme fakt rádi, že jste tady.
- Tak jo, kluci, pije se. - Vyhráli jsme. Proč pijeme?
- Protože jsme vyhráli. - Jednoho.
Dobře. Jeden.
Co to je?
Fuj.
- Prosím. - Teda. To vypadá vážně drsně.
Dobře.
- Není vám nic? - Dlouho jsem neflirtovala.
- Oční kontakt je moje zbraň, ne? - Jako byste se zlobila.
Kdybych se zlobila, věděl byste to.
- Moc se omlouvám. - V pohodě.
Mám ještě jeden kšeft, tak půjdu. Tim vám udělá nový.
Jasně, to je super. Budu flirtovat s Timem.
Jo, já taky, Time.
Nic jsem neviděla.
Ale bylo mi smutno. Pojď ke mně.
Supr barák, pane Russo.
Tady je tolik kouře, že mám pocit, že hulím taky.
Kámo, koukni do ruky.
Nazdárek.
Ta sedačka mě děsí.
Měl jsem kdysi přesně takovou. Přišel jsem na ní o panictví.
- Myslíš na ní? - Nemyslím.
- Ty vole. - Cože, kurva?
- To je nechutný. - Ne. Nestyď se, Georgi.
- Všichni mají svý divnosti. - Má pravdu.
- Slyšeli jste o třetí bradavce? - Bacha.
- To jako máš? - Měl jsem.
- Nedělej to. - A čtvrtou.
- Nedělej to. - A pátou.
- Ty kráso. - Pět bradavek je anomálie.
Na střední ze mě měli prdel. Nechal jsem si je odstranit.
Vrátilo mi to sebevědomí.
Super příběh, Cecku.
To se chytne. Já to říkal.
Chybí mi střední. S Bernice jsme byli zamilovaný...
- Nech keců o Bernice. - Nechala mě.
Tommy, musíš se přes to přenést. Věř mi. Mě žena opustila před pěti lety.
A já se furt nevzpamatoval.
Vlastně jsem s nikým od tý doby nebyl.
- To si děláš prdel. - Nedělám, Cecku.
Je čas vrátit se do hry. Nejsi šereda a v beer pongu jsi skvělej.
- Úžasnej. - Přesně to ženský v mým věku hledaj.
- Tak to má být, Grgu. - Tak jo, byla to zábava, ale já...
- Počkat. O čem to mluvíš? Jdeme ven. - O čem mluvíš ty?
Je čtvrt na deset, kámo.
No tak, Kohoute. Co chceš dělat? Sedět sám doma?
Ne, lehnu si a budu jíst česnekový uzlíky v pátek večer.
Nebyls na vejšce. Musíš zažít aspoň jednu epickou pařbu.
Vypil jsem přesně tolik alkoholu, abych byl v ideálním...
- Gregu, pojď! - Nehodlám podlehnout vašemu nátlaku.
Ne!
- Kámo, pojď! - Dobře! Jdeme!
- A já řekl, kapustu nemusím. - Ser na kapustu.
Nemáme bratrstva, ale je to bratrská párty, takže skoro to samý.
Ne. Bratranec v bratrstvu je. Kreslí si navzájem čuráky na obličeje.
Ne, ne, ne. V pravým bratrstvu si kreslíš obličeje na čuráky.
Nikdy jsem v bratrstvu nebyl.
Počkat.
Co to sakra je?
- Russo? - Zdravím.
- Máte to na svědomí? - Ne, nic jsme neudělali.
- Kdo? - No my. Co?
Kam zmizeli?
- Proč máte na ruce barvu? - Sáhl jsem na to.
„Sáhl jsem na to.“ Výmluva číslo jedna vinných lidí.
Tyhle graffiti tagy se objevujou po celým kampusu.
- A vím, že za tím stojíte. - Ne.
Jo. Protože ta barva už není mokrá. Jo, tak je.
Jo, je to hodně mokrá barva.
- To jsem vám mohl říct. - A je na mojí zbrani.
- Dovolte... - Ne!
- Omlouvám se.
- Pil jste něco? - A vy jste něco pil?
- Sleduju vás, Gregu. - Já sleduju vás.
Ne. Neopakujte to po mně.
Sleduju vás.
- Já sleduju vás. - Ne!
Já sleduju vás.
Dobrou, strážníku.
Já sleduju vás.
Jdeme na to.
Kluci!
Kde jste byli? To bylo fakt skvělý!
To je nejlepší noc v mým životě!
Russo! Russo!
Děkuju.
- Moje rande je tady někde. - Užij si to.
Díky.
A pak je tu Roland absolutně na šrot. Úplně nahej.
Lezl na policejního koně.
Co tady do prdele děláš?
Omluvte nás, potřebujeme chvilku.
Proč nejsi doma nešťastnej se psem? Podvedls mě.
- Věřila jsem, že jsi člověk, a pak tohle. - Jsem taky smutnej.
Litoval jsem se, tak jsem vzal Roscoa ven a on se na mě podíval,
jako by říkal:
„Co děláš? Vzpamatuj se.“
Koukl jsem do zrcadla a řekl jsem si: „Jsi úžasnej.“
- A jsem tady. - Dobře.
Ani zbla pravdy. Viděl jsi mě sexy v těchhle šatech
a nemohl jsi mě nechat jít na večírek, aniž aby všechno bylo o tobě.
- Ty šaty fakt miluju. - Jsi děsnej kretén.
Pamatuju si vás.
S Timem to nevyšlo?
Měla jsem se s ním sejít později, ale umřel stářím.
Vrhla jste na něj ten flirtovní pohled...
Panáka z penisu?
Hej, to je něco!
- Panák z penisu? - Ne, díky.
Tohle je pro mýho kámoše Grega, co nesklapl, dokud jsem to nepustil.
Díky.
- Jste v pohodě? - Nějak takhle se cítím každej den.
- Vaše dcera je moje oblíbená profesorka. - Měl jsem s ní být na fakultním večírku.
- Ale utekl jsem. - A co se stalo, taťko?
Vlastně nic. Jen jsem měl strach.
- Jako kráva? - Jako kráva, jo.
Kámo, něco s ním musíš udělat. Zabíjí vibe.
Otázka. Evo, podívala ses do zrcadla
a viděla v něm vyděšenýho chlupatýho starýho chlapa?
Ne, ale to by mě kurevsky vyděsilo.
- Jo, je to dost děsivý. - Můžu se sem rychle vmáčknout?
- Jo. - Děkuju.
Díky. Ještě kousek.
Promiň.
A je to.
Čau, kámo.
- Myslím, že váš čas s náma skončil. - Mám stejnej pocit. Musím čůrat.
A nemůžu si rozepnout kalhoty.
- Sundal bys mi to? - To je proti pravidlům.
Jasně.
Omlouvám se, že jsem kazil zábavu.
Co to melete? Bylo to epický.
- Jste snad sjetej? - Asi ještě trochu jo.
Já taky. Ideální chvíle napsat ten úkol.
Ne, vážně? Ty jsi s tím ani nezačal?
Mám inspiraci. Celou noc s opravdovým Kohoutem.
- Já nejsem Kohout. - Jste.
Nejsem. I když bych jím hrozně chtěl být,
tak jsem strávil až moc času tím, že jsem já.
Hele, tohle je vejška. Tady se můžete úplně změnit.
Rozhodněte se, kým chcete být, a buďte jím.
- Hoši. - Bože.
Chudák Cecek. Ani si nevzpomenu, jak se jmenuje.
- Je to JD. - Cecek je lepší.
Víte, nelhal jsem, když jsem řekl, že nezapadám.
Jsem místní.
Vzali mě jen proto, že tu jeden z rodičů pracuje.
Ale co. Hele na mě. Jsem tady s nóbl děckama, co?
Takže, klidně buďte Kohout, jestli chcete.
Jak sám říkáte,
musíte to jen mít v sobě.
- Tak jo, pomoz mi. - Ano, pane.
- Díky, pane. - Není zač.
- Pojď sem. - Jo.
Pojď ke mně.
- Dobrou, Tommy. - Moment.
Bum.
Jo.
Dobrou, Kohoute.
Kohout se z pout dostal, stejně jako už tisíckrát předtím.
Došel ke klubu Cherry Blossom a vešel dovnitř, jako by mu patřil.
Hledal Eduarda.
Nastal čas čelit realitě.
Dlužím vám omluvu, Walte.
Urazil jsem vaši ženu, že je trochu rasistická, a mrzí mě to.
- Joanie vypadá skvěle. - Vypadá směšně.
Má ve vlasech hůlky, proboha.
Ale to mi rozhodně nezabrání, abych se o ni později pokusil.
Hezká představa.
Počkejte tady. Donesu to Joanie a pak vás všem představím.
Super.
V tu chvíli uviděl Bernice.
Myslel na tenhle okamžik od chvíle, kdy se poprvé potkali
a on ji nechal samotnou u doků. Teď, nebo nikdy.
Dylan,
hele,
poslyš, tehdy před tvým domem,
litoval jsem hned, jak jsem odešel.
Bernice řekla přesně to, co chtěl slyšet.
Super.
Tohle je Chris.
- Pevný stisk. - Jo.
- Postarej se o naši holku. - Co?
Moje ztráta.
Kohouta naštvalo vidět Bernice s novým chlapem.
Jako naštvaného člověka. Ale oklepal se.
V moři je spousta dalších ryb.
Nikomu to neříkejte, ale miluju vaše knížky.
Řeknu to všem.
Byl to teď jeho noční klub.
Skotskou, prosím.
A někdo...
Ahoj, Kohoute.
...měl dneska štěstí.
- Musels mít fakt žízeň. - Narodil jsem se tak.
- Kde ses narodil? - Pojďme mít sex.
Vím kde.
- Počkej. Musí to být Waltův kancl? - To je právě ono.
- Dobře. - Skliď stůl.
To je těžký.
Poslední roky byly v mlze.
Dokázal říct jen to, že se na chvíli ztratil.
- Vejce nech. - Jo, může se hodit.
Ale jednu věc věděl jistě. Kohout byl zpátky.
- Otevři mě. - Jasně, zlato.
- Tati? - Katie. Dobré ráno.
Odkud jdeš?
Byl jsem si zaběhat.
- Pro koho je ta druhá káva? - Pro Roscoa.
- Bez espressa se nevzbudí. - Dobře.
Tak jo, to si musíš vzít s sebou. Byla to chyba.
- Nepůsobilo to jako chyba. - Neparkuješ před domem, že ne?
Jsem chytrej kluk. Za rohem.
- Opáčko? - Vypadni.
PRO KATIE