Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Senyores, senyors,
mirin el seu marit i a mi.
Mirin-lo a ell i després a mi.
Doncs no, no és com jo.
Però ja ho resoldrem.
L'home dels seus somnis fa olor d'aventura? Calma.
La vida està plena de sorpreses.
¿Busquen un home viril i sensible que planxi els seus vestits de nit
i els prepari un bon sopar romàntic?
És factible.
Anhelen un home que planti cara a tots els perills?
Disculpin, sembla una serp.
¿Un home
que les porti a la fi del món?
A la fi de la fi de l'últim confí del món?
Si somien amb algú autèntic, encantador i romàntic,
despertin la força adormida en ell.
No esperin més, senyores.
Regalin-li…
French Lover.
Digui "Je t'aime" a l'amor.
I… tallin!
- Tallin, gràcies. - Està molt bé.
- Va, marxem. - És bona.
Ha estat genial.
Ja estem, gràcies. Ho tenim.
- Et sembla bé? - Sí, perfecte.
Genial, gràcies.
- Fem el packshot. - D'acord.
- El packshot, sisplau. - Les vies no.
Guardeu el vagó.
- Vinga, que ja acabem. - Els accessoris!
Ho has fet de conya, Abel.
- Els ha encantat. - És una merda.
En absolut! Ha estat increïble, de debò!
- Sexi. Genial! - Per què he acceptat?
- Cobres el que jo guanyo en dos anys. - Soc actor, no venedor de desodorants!
- Fa bona olor. I és orgànic. - Tu puts, col·lega.
Com quan lligaves a l'institut. Te'n recordes?
Veus com se'n fot de mi? No faré més merdes.
Jo sé què et convé.
Em convé una pel·li, no un puto anunci.
Les estrelles ho fan! Mira DiCaprio amb el Fiat merdós.
George Clooney ven cafè.
Perfum em sembla bé, però de Dior o Chanel.
- Com Brad Pitt o Louis Latour. - Ja hi som! No t'hi comparis. És ridícul.
- A ningú li importa. - No?
I els seus premis César?
Qui coneix aquell paio?
- Tothom, Camille! - Mentida.
Fora de París, ningú. Ves a la Charanta o la Corresa i veuràs.
Crec que va néixer a la Corresa.
Dona'm els medicaments.
- Té. - Gràcies.
- Quants en pren al dia? - Massa.
BASADA EN A VERY IMPORTANT PERSON
Mira, és el paio de la sèrie Zak diu.
L'adoro!
- No és Abel Camara? - Sí, fes-li una foto!
Com va, Abel?
- L'he tingut així de prop! - No fotis!
Hola, què vol beure?
Un whisky.
Yamazaki.
Ara l'hi porto.
Un Yamazaki, sisplau.
SEXE, DROGUES, ALCOHOL… ABEL CAMARA S'ENFRONTA ALS SEUS DIMONIS
De fet, prendré un cafè. Què fas?
Ho sento, res. Ara l'hi porto.
M'estàs gravant?
I ara, en absolut.
M'estàs gravant.
A qui ho enviaràs? A quina revista? No et fa vergonya?
Tens bona llum? Així de trist va bé o en vols més?
- S'ha begut el seny. - Digue-m'ho.
- Algun problema, Abel? - Sí.
No puc estar tranquil cinc minuts sense que el teu personal em faci fotos.
Saps què? Mira'm. No tornaré, entesos? Mai més.
- Què has fet? - Res. S'ha irritat per res.
És un paranoic.
No culpi la resta dels seus problemes. Busqui ajuda.
- Estic bé. - Tu saps qui és?
Sí, i què? No penso fer-li una reverència.
Ho sento, Abel.
És nova i deu tenir la regla.
- Perdona? - El client sempre té la raó.
I més l'Abel.
Per què "i més"?
- No ho entens. - I tant que sí. Me'n vaig.
- Sí, ves-te'n. - A la merda.
"La regla"?
Au va, ja no es pot dir res.
- Has passat de mida. - Mira, el teu Yamazaki.
Ui, ho sento. He relliscat. Ui, ho sento. Puc passar? Gràcies.
Vinga, fot el camp! T'acomiado!
Quina pena. Adeu, porcs masclistes!
N'has fet un gra massa.
Espera!
Ho sento molt.
Tornem al bar. Ho resoldré.
Tant és. No vull treballar per a aquell cabró.
Deixa'm compensar-t'ho.
Quant cobres?
Què fas? Guarda-ho. Quina vergonya.
Què puc fer? Digue-m'ho.
Et puc portar a casa?
No, seria estrany. No et conec.
Saps qui soc, tranquil·la.
Va, et porto a casa. Deixa que et porti a casa. Serà un plaer.
No és no! Ja n'hi ha prou. Fa anys que suportem això.
Li estic demanant perdó.
- No l'assetjo. - Ja, segur.
T'ho repeteixo. Perdona.
- 26 minuts. - T'hi porto.
- És el mínim. - D'acord. Som-hi.
Au va.
Hi ha coses que mai canvien.
- S'hi apunta? - Mai ho aconseguirem!
Adeu, senyora.
SOL A L'ESPAI
Com et dius?
Marion.
Preciós imant de ties.
Dels anys 60. M'agrada molt.
Del 1966.
Jo soc l'Abel.
De què rius?
T'irrites de seguida.
Ets un paranoic.
M'ho has dit dues vegades. Al final m'ofendré.
De què tens por? De qui? De la gent?
Tinc por que em traeixin. No és el mateix.
- Tens males companyies. - No.
Soc un paranoic.
Era allà.
- Gràcies. - Estem en paus?
Som amics?
Doncs… no.
Però gràcies. Adeu.
Com que no?
Manon!
- És Marion. - Ho sento.
- Et puc demanar una última cosa? - No.
Puc pujar un moment? Tinc una reunió i no hi puc anar així.
No tens límits.
Et recordo que m'has esquitxat.
Tens raó.
Va, vine.
Vuit pisos sense ascensor. Venjança?
Collons! No, sisplau, això no.
- Para. - També et fan por?
No, però preferiria que el tanquessis.
- D'acord. - Emporta-te'l.
- Està molt a prop. - Vine.
Gràcies.
- Així. Un petonet. - Som-hi.
Tens un pis bufó.
No surtis, d'acord?
Ja vinc. Torno de seguida.
Tu com a casa teva.
Sí, gràcies. Tens un cendrer?
- Un cafè també? - Doncs sí.
Això és excepcional.
Jo no em drogo.
No et creguis el que diuen.
No estic en el meu millor moment.
- Fes el que vulguis. Se me'n fot. - I estic estressat per aquell programa.
És per promocionar una pel·li.
He de ser divertit, fer gràcia i somriure.
- Té. - Entesos.
Estic cansat.
Em preguntaran per la meva noia.
Per què?
Em va deixar fa dos mesos. És la xafarderia de moda.
Els paparazzis no em deixen en pau.
M'empaiten com porquets.
- T'explico una cosa dolorosa. - Ho sento.
Com tothom, vaig descobrir que m'enganyava per una alerta de Google.
Caram. Que dur.
Ja ho pots ben dir.
Jo tampoc estic de conya. M'estic divorciant.
Si t'ajuda, m'ha deixat per la meva millor amiga.
- Doble traïció. - Sí.
No em deixa anar al restaurant que hem obert.
Desgraciat.
En un concurs de fracassats, guanyo jo.
Sí, tens les de guanyar.
- El gos hi està d'acord. - Es diu Claudine.
Què?
Claudine? Allò no es pot dir Claudine.
Claudine és preciós.
Sí, però per a coses petitones.
Claudine!
Ets una tarada.
Espera…
Despulla't.
No, no em refereixo a això.
Has vingut per la taca.
Ah, sí. És veritat.
Em pots ajudar.
Ah, ja. Tu no saps fer res solet.
Sí, però és difícil.
Sí, sobretot si vas col·locat.
Ho veus? És difícil.
Ja està. Fet.
Collons…
- Tens uns ulls preciosos, ho sabies? - Sí.
Ja ho sé.
Vaig deixar la carrera de model.
No faig broma.
No ets com aquelles bledes.
Ets molt…
Guapa per ser lletja?
Ho sento. D'acord. Te la pots treure?
Merda, espera.
Collons, és la meva agent. Faig tardíssim, em matarà.
- No parlis. - Entesos.
- Cam, tot bé? - Què fots? T'esperem.
Ja, bé, estic de camí. Tot va bé, no et preocupis.
Ja, esclar. Veig la teva ubicació. Sé que no et mous.
Ja, d'acord.
I es pot saber què fas?
Doncs estic… meditant.
A Villejuif? Em prens el pèl?
- Doncs… - Camell nou?
No! En absolut. Villejuif és ideal per meditar.
Ja vinc.
Prou. Surt ja!
- Promet-m'ho! - Sí, adeu.
Perquè estic…
Bé, he de marxar.
Val més, sí.
- Adeu. - Adeu.
I això?
Ui, he relliscat.
No et ve de gust?
Sí.
- Marion, soc jo, obre! - Merda, l'Antoine.
Qui és l'Antoine?
El meu marit. El meu ex. Ja te'n fas una idea. Vinga.
- Obre! - És de l'FBI o què?
- És boig. - Amaga't!
- No. Per què? - Fes-m'ho fàcil.
Sé que hi ets. Obre.
Sembla un guillat.
- Vinga. Entra aquí. - Soc jo. Obre!
- El gos! - No…
- No puc. Posa'm allà. - Impossible.
- Ets a casa. - Sisplau.
- És maca. Entra. No et moguis! - Sisplau.
De debò? Què maquina?
Ah, d'acord. Dormies?
- No, per què? - Fas mala cara.
- Per què no m'avises? - Quina pudor. Què fas?
Res.
- Com sempre. - Ara seuré.
Em deus segles de lloguer.
El bar et va bé. Em deixes respirar?
No en parlarem sense advocats. I la Claudine?
- Allà, per què? - Anem a la platja.
- Estarà millor que aquí tancada. - Merda.
No, m'estimo més quedar-me-la.
- Per sentir-te menys sola? - Ja em sentia sola amb tu.
Escolta, que t'estàs medicant?
Has estat fumant. Per això fot pudor. Estàs deixada.
Deixa'm en pau. Estic tipa.
Així mai trobaràs un home. Cap paio podria…
- Què fa aquí? - Ens presentes, tresor?
- Qui és aquest imbècil? - Un moment, és…
Abel Camara, sí. I vostè?
El propietari d'aquest pis. Què fa a casa meva?
Què?
Alguna cosa fa pudor.
- No ho notes? - Què?
És el seu alè.
- Sí? - La seva boca.
Però què dius?
Un no es presenta així.
Almenys, cal venir decent, així no.
Fas joc amb el replà. És dels anys 70.
Passat de moda. I tens els cabells fins.
Compte, tens un front enorme.
Deixa't serrell. El front nacional. Sembla una autopista.
- Et sembla graciós? - Ho és.
- No dius res? - Què vols que et digui? Molestes.
- Sí? - Ves a rentar-te les dents.
I deixa-la en pau.
- Com? - Genial.
- Adeu, autopista. - Ei…
A reveure!
No et pot humiliar així.
- N'he fet un gra massa? - No, ha estat perfecte.
On és la barruda del bar?
Ja. Amb ell no puc.
Merda, val més que marxi. Ho sento, me n'he d'anar.
Ens veiem aviat.
No. Saps que no ens tornarem a veure.
Ja, suposo que és poc probable.
- Però ha estat bé. - Sí.
- Adeu. - Adeu.
Estàs fet tot un Houdini.
On eres? Com es diu? La conec?
Som-hi. Ja és tard per gravar l'entrevista.
- Serà en directe. - Estaré bé.
I t'has de canviar.
Tieta!
Jade!
- Tot bé, petitona? - Sí.
Iaia! La tia és aquí!
- La tia és aquí! Hola, tresor. - Com vas?
- Hola! - Estàs preciosa!
No, faig mala cara. L'Antoine ho ha vist de seguida.
- Mira, t'he fet un tagín. - Genial.
Gràcies.
L'has vist? Vam dir que no ho faries. Quina murga.
Ha vingut al pis. És esgotador.
T'enganya, et deixa, i ara t'espia?
Això és assetjament! Va bé per al teu cas. M'agrada.
Mira què he comprat, mama.
- Preciós. - És per a la Jade?
Gelosa? Te'l deixo per a les teves cites.
- No tinc cites. - Però les tindràs.
He donat el teu número al Pablo i al Raphaël, becaris de 23.
- No. - I al Romain. És molt maco.
"Molt maco." M'estimo més morir.
- Tens fotos del Romain? - Hola, papa.
Hola, com vas?
- …la sèrie Zak diu… - Com estàs, papa?
- Les seves pel·lis són taquilleres… - Bé.
Ara veus aquestes coses?
Després de L'espia renascut i Atracament a la Riviera,
ha vingut a presentar-nos Sol a l'espai.
Una altra joia.
- Sí! - Parlarem de la seva carrera,
dels seus fracassos
i de les seves ocurrències que omplen la premsa rosa.
És únic i l'adorem. Donem la benvinguda a Abel Camara.
- És un plaer tenir-lo aquí, Abel. - Gràcies.
- Quant de temps. - Sí.
- És difícil veure'l als mitjans. - Una mica.
Bé, ho he de fer. Zak diu: "Com està?"
Bé. He passat una mala ratxa.
- Però estic millor… - Me'l follava.
Perdona? Ho dius de debò?
- Au va! Tu també. Mira'l! - No!
Ni de conya. Però què dius?
No entenc aquesta devoció.
- No! No ho treguis. - No!
Gràcies! No sé què li veieu.
- És ridícul. - És irresistible.
- De debò? No ho entenc. - Sí.
Segur que t'ho faries amb una famosa si et deixés.
No ho sé, doncs…
M'agrada la Marilyn.
- És morta, tresor. T'adoro, babau. - Dic quan era viva!
Ens ha encantat la pel·lícula.
Tenim una sorpresa per a vostè.
- Genial, adora les sorpreses. - Em fa mala espina.
Ens hem trobat amb una amiga seva a la desfilada de Balmain.
Poseu el vídeo i després el comentem.
- Léna, aquí! - Léna, està preciosa.
Abel Camara avui vindrà al nostre programa. Li vol dir res?
La veritat, no vull parlar d'ell.
L'aprecio molt i, si li hagués de donar un consell,
seria que girés full, com jo.
- Gràcies, Léna. - Louis!
- Louis, sisplau! - Senyor Latour, sisplau, aquí!
- Aquí. Perfecte. - Aquí!
Segur que ho sabia.
Sí.
Vol contestar?
No, però…
Li diré un secret.
Tinc gairebé 40 anys.
Així, Abel. Amb calma, tresor.
La relació amb la Léna era complicada. És aigua passada.
I em sembla molt bé.
Què és aquest somriure?
No somric.
- Sí. - No.
Ens amaga alguna cosa.
- No hi ha res a amagar. - Ho volem saber tot.
Sí!
Vinga, Abel.
Entesos, ho diré.
Jo també he conegut algú.
Bé!
- Una actriu? - No.
És un crac.
Sabia que s'ho feia amb algú.
- No veus que s'ho inventa? - Expliqui'ns-ho!
Una misteriosa desconeguda que serà l'enveja de moltes.
Quan ens la presentarà?
Encara no. Ja he dit massa. Prou.
Una cosa és segura.
Estic enamorat. És així.
- Genial. Bravo! - Soc idiota. Per què ho he dit?
Què? Fas broma? Ets tendència. Tothom vol saber qui és.
- Per què em foto en merders? M'odio. - Para. És una idea brillant.
Hi pensaré. Trobaré algú.
- T'aviso, no penso fingir. - Als EUA ho fan.
- Calma, alguna ho farà per diners. - La meva cosina de Llemotges.
- La Sabrina? - Sí!
- Ets boig. - Qui sigui!
Una actriu que faci de fornera, de profe, d'esteticista…
La Sabrina és esteticista!
Tant és la noia. Importa la història.
La noia nova de l'agència seria genial. Adeline Blaz.
Blaz! Es diu així?
- No m'ho faré amb qualsevol. - Ho sols fer.
No cal que ho facis.
Porta-la a un parell d'actes perquè no parlin de la Léna.
Sou bojos. No vull tenir una xicota falsa.
Busca una noia sense calés i l'ajudes. Així tots dos hi guanyeu.
- Sí. - Dit així…
No ho dic per la Sabrina.
Que pesat.
- Genial. Me n'ocupo jo. - Espera.
Crec que tinc una idea.
Què? On vas?
No puc més! Què feu?
Calmeu-vos!
Que siguin els vostres pares.
- Sorpresa! - Què hi fas, aquí?
Estàs ocupada.
És l'aniversari de la meva neboda. Fa tres hores que hi són i tinc migranya.
- Ja, merda. No és bon moment. - No. Ho sento.
Et vull demanar un favor, però no tenia el teu número, només l'adreça.
Collons, és insuportable. Deixeu els globus!
Perdré el cap.
Si vols, t'ajudo.
Pots calmar deu dimonis?
Esclar.
Vinga!
Vine!
I girem!
Ara fem això. Vinga.
Feu el que faig, entesos? Traieu el cul!
Vinga! Moveu-lo!
No feu aquesta cara. Mireu com s'ho passen.
Compte!
- L'has contractat? - És…
Les mans així!
- Que estrany. S'assembla a aquell actor. - És amic meu.
- Molt bé! - Amic teu?
I ara així!
- El teu amic balla molt bé. - Quant cobra?
Res. Volia ajudar.
Mira que bo és amb la Jade. És bufó.
I tant.
És molt bufó.
Tornem-hi!
En fi, sí. Abel!
Sou uns cracs. Continueu, nens. No pareu.
- Hòstia… - D'acord, és ell.
- Hola. - Hola.
Hola, soc l'Estelle, la germana petita de la Marion.
- El Cédric és el seu marit. - Hola.
- Tot bé? - Hola. Sí, bé.
- Els pares de la Jade? - Sí.
És genial.
- I tant. - La meva nena!
És una monada.
En fi, crec que mai havien conegut algú famós, així que…
Jo sí. Vaig veure François Hollande a Tula.
Que guai.
- I què? - Era president.
- La porta. Podries…? - Sí.
- No us mogueu. - Entesos.
Escolteu, us podeu calmar?
- Hola. - Hola.
- Endavant. - Abel Camara?
Em podries haver avisat. Hauria anat a la perruqueria.
- Què? - Què?
Com? Així estàs preciosa.
No estava previst que tornés.
"Tornés"? Què m'he perdut?
Et folles Abel Camara i no m'ho dius?
Hòstia, li faria un puto favor.
- Ei! Que soc aquí. - Au va.
Ets boja. No m'he follat ningú. Ara no està gaire bé.
- Se sentia sol i necessitava parlar. - De debò?
No, necessita sucar.
Hola! Encara soc aquí!
M'avergonyeixes. De totes maneres, no m'interessa.
- Em prens el pèl? - No.
Tinc altres prioritats, Estelle.
- No necessito fer-m'ho amb… - Exactament!
Amb una atracció de circ.
No m'estranya.
Estic orgullosa de tu.
Ai mare.
No sé com ho suportes. Has de tenir més paciència que un sant.
Quan la gent és simpàtica, està bé. Si no, fingeixo i llestos.
Jo soc massa sincera.
No sé mentir. Es veuria de seguida.
Merda.
Talles un cogombre per a l'amanida?
No en sé.
No siguis idiota!
Ho intentaré, però no et garanteixo res.
Caram! És una truita de campionat!
Però què fas?
Això és un carabassó.
Això és un cogombre.
M'has posat un parany. Mira'ls!
Són germans. Mira, són clavats! M'has enganyat.
Els has posat junts.
- Ets ridícul. - Gràcies.
- Què? - Està boníssima.
Calma't. Només és una truita.
És l'hòstia!
Si torno a obrir un restaurant, al menú hi haurà "truita delect-Abel".
Per què has tornat?
Quin favor em volies demanar?
Tant és.
No importa.
Què és això?
Què?
Aquesta mirada. Està prohibida.
Per què?
- Actues. - No!
I tant que sí. Ahir, avui, ara.
Per què?
Estic content.
- Feia temps que no ho estava. - Para. Passa alguna cosa.
Un paio que pot tenir qui vulgui és a la meva cuina flirtant amb la mirada?
Espera, què és més estrany?
Que jo et vulgui veure o que tu preguntis per què?
Doncs les dues coses.
Genial. Doncs som dos tarats.
El tarat pot convidar la tarada a sopar?
O a una copa?
Ho sento, crec que no és bona idea.
Ja tinc prou problemes.
De debò?
- No sabia que era un problema. - No, perdona…
No volia dir això. Ja m'entens.
No passa res.
No t'interesso, res més.
És així.
Merda.
En fi…
Cuida't. Gràcies per la truita.
Espera, estàs emprenyat?
No, en absolut. Ho entenc.
Adeu.
Què? Estàs de broma?
Et grava el número al carabassó i no veus l'aspecte fàl·lic?
Ets un cas perdut.
Té menys fums del que pensava.
És molt maco.
Ja, esclar.
Per això l'has fet fora.
Ets boja!
Au va. Faríem una parella ridícula.
No, jo no veig per què.
Ell és una estrella i jo, una noia normal.
- Ningú s'ho creuria. No funcionaria. - Potser sí.
Ningú et demana que et casis amb ell.
Per fi et passa una cosa bona. Gaudeix-la, nena.
De fet, m'ho he passat bomba amb ell.
Sí.
És molt improbable. Gairebé irreal, saps?
Torna a la realitat, el cabró del teu marit és aquí.
Hola.
Hola. Té, la corretja i el pinso.
- Hem de parlar. - No tinc temps.
Vaig a l'autoescola i estic amb l'Estelle.
- No hi puc parlar. És la teva advocada. - Calla.
Com sempre, encantadora.
No pagues el lloguer, però vas a l'autoescola?
- Els pares m'ajuden. - El teu xicot no?
Quin xicot?
Au va. No hi surts, però conec aquest edifici.
CAMARA ENAMORAT?
Què hòsties és això?
Saps que s'ha follat tot París? Em fots fàstic.
Prenc nota de tot el que dius.
No ha passat res.
Aquell paio despullat era un amic?
Volia que t'ho creguessis. Ell és així. És un bromista.
Això és ridícul.
Com l'has conegut? Quan? Contesta. Digue-m'ho o perdré el cap!
Amenaça. Prenc nota.
No t'emprenyis. No estem junts. Puc fer el que em roti!
Bravo, germana.
Si demà no has pagat, recuperaré el pis.
Queda clar? Entesos, bé. Adeu.
Adeu.
Ets un encant.
Es divorcia i es posa gelós.
Som-hi, bonica.
Veus com tenia raó? Això vostre és creïble. Mira!
És… És el teu edifici. Tu vius allà.
"Per fi ha trobat l'amor?" És de bojos!
No m'ho puc creure.
Això és la puta hòstia!
Sí, un home sensible, afectuós i fidel que somia amb formar una família.
És això. Els encanta!
L'hi explico tot i et truco. Adeu.
- Què passa? - French Lover et vol renovar.
- No, vam dir que prou. - Ja, però han vist el programa.
Els ha encantat la història sobre la nova dona misteriosa.
- Hi insisteixen. - Se me'n fot.
Et pagaran el triple.
El triple?
Sí, el triple.
I això?
Has trobat algú?
Està disposada a fer el paper?
Sí. Està tot acordat.
Queda clar. Només…
Queden detalls per resoldre, però funcionarà. Tenim un tracte.
No tens ningú, oi?
- Sí. - Tinc la solució.
Quina solució?
Adeline Blaz. És aquí. I tu.
- Li dic que entri i veiem com va. - No tinc temps per conèixer ningú.
Entesos? Cancel·la-ho. Tinc reunions. No tinc temps.
- Ja ho veuràs, és un encant. - No vull un encant!
Hola, com va?
Puc passar?
Sí, esclar. Entra, sisplau.
- Seu. - Gràcies. Hola.
Bé, Adeline, et presento l'Abel.
- Un plaer. - Igualment.
Ja t'havia parlat d'ella.
Ho va fer molt bé a El cor és un trist firaire a Avinyó.
Ets molt amable.
És genial. Tu eres la firaire trista?
No, jo era el cor del firaire.
D'acord.
Era molt graciós perquè estava coberta de filets.
Això no importa. L'Adeline sap per què està aquí.
L'ideal seria que anéssiu a un bar i us coneguéssiu.
M'encantaria.
Però, per desgràcia, l'Abel no pot.
No, de fet, sí que puc.
- Ho he anul·lat tot. - No tens reunions?
No, estic lliure.
Doncs perfecte.
És hora de l'aperitiu. Ideal per coneixe'ns.
- I tant. - Sí.
Seria la feina perfecta, la veritat.
Tindria un horari fix, sense intermitències.
I… No ho sé. Fins i tot podríem anar-nos-en al llit si vols.
Val més que no barregem les coses.
Esclar. Llàstima.
- Ho posem en mans de la química. - Sí.
- Ets gèminis, oi? - No, taure.
No fotis. Taure?
- Sí. - Jo soc peixos.
Terra i aigua són molt compatibles sexualment.
Hola, tresor.
Què fas aquí, guapa?
- He quedat amb uns amics. Que fort! - Al·lucinant!
Com va?
- Doncs… - Un plaer. Soc la Rose.
Un plaer. Abel.
Ja ho sé.
Què? Teniu pla aquesta nit?
Doncs no hi hem pensat.
El productor Séclier fa una festa.
Ja. Serà l'hòstia, però oblida-te'n. No m'ha convidat.
A mi tampoc.
Quina llàstima.
- A mi m'ha convidat. - Què? No fotis.
Sempre em conviden.
I doncs? M'escolliràs a mi?
Oblida el càsting.
- Què? - No hi ha feina.
- De debò? - No, jo mai faria això.
Que bé. Ara ens en podem anar al llit.
En vols?
Demà tinc rodatge.
I què? Ens ho estem passant bé. Vinga.
Està verd! Avança!
- Marion, avui està distreta. - Sí, ho sento.
Tira endavant!
Massa tard.
SOL A L'ESPAI
Fa entrar ganes d'anar a l'espai.
Adeu.
AUTOESCOLA MUNICIPAL
HOLA!
ENCARA ET VE DE GUST PRENDRE ALGUNA COSA AMB UNA TARADA?
ENS VEIEM SOTA CASA TEVA A LES 12:00.
Senyoreta!
Senyora!
Marion!
Escolta, Marion!
Vine aquí!
M'estàs parlant així a mi?
Soc un quisso? Qui creus que ets? No bordis a les noies. Surt i en parlem.
Vas al gra. Ets graciosa.
Tinc una coseta per a tu. Puja.
Una coseta?
Una sorpresa. Bé, una sorpresa enorme, tu ja m'entens.
No, en absolut. Si és la teva fava, vomitaré.
Què? No, t'equivoques. La meva fava no hi té res a veure.
No, és una sorpresa de debò.
Però què fots aquí, Abel?
Així no em veuen. Va, puja.
Per què actues com un pervertit?
No. Estic en mode agent secret per evitar els paparazzis.
Mira, són allà.
- Soc el Sami. Un plaer. - Un plaer.
Tens un cotxe merdós per ser agent.
Però què dius? És sublim. Un Peugeot 309 GTI 16V.
Està millorat, amb rodes noves i la caixa de canvis del 205.
No en tens ni idea.
No en tinc ni idea?
Per començar, tens la roda dreta del davant punxada.
I, si volies canvis curts,
no crec que la caixa del 205 pugui gestionar el parell motor.
Per què saps tant de la meva caixa de canvis?
El meu pare és mecànic. M'ha ensenyat alguna cosa.
Genial! Vull que em canviïn els panells inferiors.
Després anem a Midas, però ara tenim una cita. Som-hi.
- On anem? - Sorpresa!
Vinga, tira.
MUSEU CONDÉ
Aquí és on rodarem avui.
No està malament.
Només hi som nosaltres? Increïble.
Avantatges de l'ofici.
Gràcies a l'Abel, hem fet moltes bogeries:
volar en gravetat zero, sopar al palau de l'Elisi,
conèixer Catherine Deneuve, abraçar un os…
- Sou vells amics? - Sí. Les nostres mares eren amigues.
La Nelly va criar sola l'Abel i, anys després,
quan vaig néixer, el meu pare va marxar
i vam créixer junts en un pis de Charenton.
Amb les nostres mares. Era genial.
Quan van donar el primer paper a l'Abel, la Nelly va emmalaltir.
La sèrie va ser un èxit, però ella no la va veure.
Va morir abans, i l'Abel es va quedar amb nosaltres.
Després van arribar els rodatges,
la fama, les noies i tota la pesca, però no ens hem separat.
L'Abel és com un germà per a mi.
T'enrotlles amb una pregunta!
Ho sento, m'he deixat dur.
No em solen fer preguntes.
És commovedor, la veritat.
Què no et pregunten?
Mai em pregunten com estic ni què faig.
Ni el meu nom. Només em demanen el número de l'Abel.
Tranquil, jo ja el tinc.
No ets com les altres. Encara sort que has dit que sí.
Sí a què?
A dinar.
A dinar amb nosaltres. Amb mi. Me n'alegro. És genial.
Estic encantada!
Veient on som, no me'n penedeixo, la veritat.
- No ho sap. - No.
- Encara no. - Res? No l'hi has demanat?
No, oficialment no,
però ho faré.
Fes el que vulguis.
Aneu tirant. Vaig a veure la meva nena.
- Coneixes a tothom? - Gairebé tothom.
Estàs tranquil? No hi ha paparazzis?
No, l'equip hi està acostumat.
Però parlen a la meva esquena.
Com ara, que estan parlant de nosaltres.
- De debò? - Volen saber si ens enrotllem.
- Au va. - Sí.
- De debò? - Sí.
- No et molesta? - Se me'n fot.
Hi estic acostumat.
La gent…
em jutja, em critica, es burla de mi.
Parlen sense saber. Un dia m'estimen i l'endemà m'odien.
- És així. - Para, que ploraré.
Tu també te'n burles. No està bé.
Perdona, però anem endarrerits. Hi hem d'anar.
- Ho sento, he de marxar. - Sí.
- Ens veiem al plató? - Sí.
- Fins després. - Adeu.
Estaràs bé?
Disculpi. Ho sento.
Em podria donar la sal, sisplau?
Sí.
Molt amable. És nova aquí? Vostè és figurant?
No, només estic de visita.
Només de visita.
Només està de visita.
- Com les altres. - No pot ser. Ai mare.
Disculpi. Ho sento.
- Perdona. - Disculpi, no pot ser aquí.
Ho sento. Disculpi.
- Passo. - Ho sento.
On és el doble de l'Abel?
Vinga, som-hi.
M'honreu amb la vostra presència.
M'has espantat, idiota.
- Ja ho veig! - Déu-n'hi-do.
És bonic, oi?
Collons, no han escatimat en res: perruca, ploma…
Abel, fem l'escena de risc amb JP i després gravem amb tu.
Entesos.
No fas les escenes de risc?
Sí. I tant que sí.
Mathilde, què vols dir?
No t'he entès, però ho faré jo.
Però és molt perillós.
Normalment prefereixes que ho faci JP.
Com que JP? Les escenes de risc les solc fer jo.
I les faig molt bé.
- Aquesta és arriscada. - Només cal galopar.
Perseguit per cinc genets armats.
- I saltar la tanca. - Cap al bosc.
- Sense aturar-te. - A regna solta.
He fet classes d'equitació per alguna cosa!
He dit que la faig i la faré.
I punt. Vinga, som-hi.
Com vulguis. Tant m'és. Filmem, que no tenim temps.
Entesos, al final, l'escena de risc la farà l'Abel.
Ho repeteixo, l'Abel farà l'escena de risc.
Perfecte. Bé!
On és el meu corser?
Bé, Abel, estàs bé? No et preocupis.
Portes Tornado, una Rolls-Royce, però també és una esponja.
Ho sent tot.
Si no tens por, tot anirà bé.
No tinc por.
Gens de por. Estic impacient.
Oi que sí, petitona?
- Collons, és normal? - Et prova. Honra el seu nom.
Què li passa al puto cavall? Ha begut Red Bull?
Càmera llesta!
Prepareu-vos, que rodem ja.
Rodant.
- Et deixo, va bé? - No!
El cavall no està bé. Està irritat.
Silenci, sisplau. Gravem el so!
Escena 115/1, primera.
I acció!
Merda, encara no. No estic llest.
No estic preparat!
A poc a poc, Tornado. Amb calma. Així.
Molt bé.
Ho fa bé!
Vinga, Tornado!
- Acció. - Endavant, cavalls.
Genial!
Ho fa de conya.
Merda!
- Talleu! - Talleu.
Collons! Puto cavall merdós!
No passa res.
Tornado s'ha espantat, però estic bé.
Calma, estic bé!
Està bé.
- Tornem-hi. - Hòstia! No!
- Pareu! - He tallat!
Pareu-los!
La tita!
Hòstia!
- Una ambulància. Ha patit un accident. - Socors!
- Quin mal! Ajudeu-me! - Tenim un doble per a això.
Posa'm el començament. Era genial.
Ha notat quelcom. És una esponja.
- Moro! - Ho ha notat?
Socors!
Ambulàncies, doctors… Aviseu a tothom. Collons.
URGÈNCIES
Adeu carrera.
Potser mai tindré fills.
No, Sr. Camara, li he examinat els ous i estan bé.
Me'ls ha examinat?
Sí. S'ha desmaiat. És la meva feina.
- Qui fa això? - No et preocupis.
On som? En un hospital públic no, oi?
Era el més pròxim. L'hospital Molí Verd.
Molí Verd?
Què cony és això? Un club de ponis?
- Voleu que mori? - No exageris.
Va, mateu-me. Estic preparat.
- Prou! - No em fio d'aquests desconeguts.
I si em fan fotos per sota?
Qui faria això? Au va!
Bé, de vegades sí que ho fem.
Ho veus?
- Ens encanta! - Aquesta vegada no.
No és cert. Faig broma. Ningú li ha fet fotos dels ous.
Sr. Camara, no es mogui. Torno de seguida.
Feia conya!
És un barri de barraques.
- Marxem. - Tranquil.
La urgència de les urgències. Producció ha trucat.
Ha caigut d'un cavall?
Més aviat un cavall li ha caigut al damunt.
El metge és vostè?
Doncs sí, soc jo. Veig la seva desconfiança, però sí.
Em vaig graduar en Urologia amb bona nota.
No tan bona.
Bé, un aprovat és un aprovat.
En fi. Els seus genitals estan en bones mans, literalment!
Genial, un humorista.
Hi donarem una ullada. És pudorós?
Molt pudorós.
D'acord. Bé, això és un record.
Ho veu? No calia preocupar-se, oi?
Només ha estat un ensurt.
N'està segur?
No és greu?
No, és una revinclada a l'engonal.
Una revinclada molt greu.
Una revinclada de grau u.
Un nen ho podria suportar.
Així que el veig i penso: "Quin bebè tan gran."
Bé, vull dir…
En fi. Molt important: eviti conduir, fer esport
i res de sexe durant tres mesos.
- Tres mesos? Què collons? - Faig broma.
El seu xicot està una mica tens.
La cadira és necessària?
Bé, ja l'has sentit.
Ha dit que un nen ho suportaria.
Espera. Para.
- Què? - Para.
Sou extraordinaris.
Merda. Espera.
- És un honor… - Què fas?
Vine, ja ho veuràs.
- Abel? - Louis!
- Abel, quina sorpresa! - I tant!
- Com vas? - Genial, i tu?
M'alegra veure't.
Sí, a mi també m'alegra.
- Un plaer. - Hola.
Marion, et presento Louis Latour.
M'he fet mal en una escena de risc, però estic bé.
Esclar, ets un temerari!
Sí. I tu? Què fas aquí?
Fa dues setmanes que em preparo aquí
per al càsting de la nova pel·li de Renaud Léman.
Ah, genial!
Immersió total. M'encanta.
- No fas res a mitges. - Urgències és difícil.
Veig moltes coses horribles,
però m'encanta.
No fas la prova? La Camille no t'ho ha dit?
Sí. Sí que m'ho ha dit.
Sí, però, de fet, estaré… rodant en aquelles dates.
- Impossible. Encara no tenim dates. - No?
Léman no es decideix entre tardor i primavera.
Ja, esclar.
Jo estic ocupat sempre.
A l'estiu, a la tardor, a l'hivern… No estic disponible.
Tinc un projecte enorme.
Una pel·li dels EUA?
No en puc parlar, Louis.
Una sèrie?
No en puc parlar.
És confidencial. No puc dir res.
Millor per a mi. Menys competència.
- Esclar! - Va, l'aixequem.
- Ja està. - Torno de seguida.
Senyora, em sent? Contesti.
Senyora, parli.
Li costa parlar. Doneu-me deu segons.
Paràlisi facial. Possible ictus.
Una ressonància ja!
- He de marxar. No pinta bé. Fins aviat. - Sí.
Abel! Diré a la Léna que t'he vist. Li farà gràcia.
Sí, és molt graciós.
Adeu, Louis. M'ha alegrat veure't.
- Collons. - Què?
Quines eren les possibilitats de veure'l en aquest hospital?
Tinc una sort…
Encara sort que feia una pausa i no t'ha examinat ell.
Estic fins als collons.
Cam, per què no sabia res de la pel·li de Léman?
Doncs perquè no pensava que fos per a tu.
No suporto que facis això. M'has amagat més pel·lis?
No t'ho he dit perquè no hi ha res segur.
No hi ha diners ni guió ni res. Tot està en l'aire.
I com que la Léna vol un paper…
Se me'n fot. Saps que vull treballar amb ell.
Per què es presenta Latour si no hi ha res segur?
Tant és el que faci. Vam decidir no fer més càstings.
Aquesta pel·li és estranya.
La vol escriure mentre filma. És una experiència, diu.
- No val la pena. - Una pel·li de Léman no val la pena?
- Però… - Escolta.
Si cal, treballo a l'hospital. Vull fer de metge.
Entenc la teva frustració, però no és moment per a una pel·li així.
Si vols interpretar un metge, tinc un guió de Van Houten.
És una comèdia sobre un dentista cremat que es passa al rap.
És una idea insòlita.
- De debò? - L'escaleta està bé i els dià…
Em toca els nassos.
De debò vols fer la pel·li o és perquè aquell paio la vol fer?
És el meu somni.
Les seves pel·lis van als César.
Era això!
Vols una estatueta per una pel·lícula que mai ningú veurà.
Per als altres potser no, però per a mi ho és tot.
Per als altres? Dius per a la gent normal com jo?
Ja m'has entès.
Ho sento, però…
No és estrany que la Camille et digui el que has de fer?
És la seva feina.
I té raó. Jo ja no faig càstings.
És una estupidesa.
- En fumem un i et deixo en pau. - Entesos.
Què és això?
Són les meves coses.
- L'Antoine m'ha fotut fora. - Què?
No pot ser. Ha canviat el pany!
Això només ho fa un cabró.
Estic tipa d'ell.
Estic tipa d'aquesta vida de merda.
He perdut el meu xicot, la feina i el pis.
També s'ha emportat la Claudine.
Això és molt dur.
Tranquil·la.
- Tot anirà bé. - Esclar que no.
Fa mesos que dic això i tot empitjora.
- Soc una fracassada. - No, no diguis això.
No ho diguis.
Soc aquí.
T'ajudaré.
Et cuidaré.
Espera.
- Em vols cuidar? - Sí.
Queda't a casa meva si vols.
Com a amics.
- Tinc una habitació lliure. - Si en tens una, d'acord.
Benvinguda a casa meva.
T'ho muntes bé.
Això és una piscina?
- Climatitzada. - No fotis!
Vols un bombó?
Les habitacions són a dalt.
Entesos. Molt bé. Petit i acollidor.
La cuina!
Això és el millor.
Mira.
Bé, no està malament.
Aquesta és la meva habitació.
Està bé, oi?
Sí.
Això és el vestidor.
T'agrada mirar-te, oi?
Mare meva!
Collons, quin desastre.
Merda, i a més està freda. Quin fàstic!
Hòstia!
Per això crides? Per una fuita de no res, de debò?
És el Titanic! Tot està xop!
Truquem als bombers?
No, troba la clau de pas.
No sé on és. Truco a la Camille. Ho sabrà.
Has vist quina hora és? Deu dormir. No tens una baieta?
No sé on és. Truco a la Camille. Ho sabrà.
No, té. Posa't a eixugar.
No contesta. Collons, saps què?
Deixa-ho. Anem a un hotel. Ja ho arreglaran demà.
- Som-hi. Deixa-ho. - Calma, me'n sortiré.
Te'n sortiràs. Tots ens en sortirem.
Sí, tens raó.
Ara rebràs!
Saps què vol dir "eixugar"? Què fas?
No t'hi fiquis. Si copejo prou fort,
potser aquest fill de puta pararà!
Hòstia!
- Ho he fet. - Ets el millor.
Cony d'aixeta.
Vinga.
Ho veus? No calia despertar París per això.
Prou. Estic cansat.
Què passa?
Tot és fàcil amb tu.
Per això em mires així?
És perquè m'agrades.
T'excita el rotllo criada?
No. Només tu.
Ets preciosa.
Et vull fer un petó.
SOL A L'ESPAI
Somio amb tenir una d'aquestes.
Anar on vulgui, quan vulgui i cuinar.
Jo te la puc comprar. Quant costa?
Ni de conya. Mai de la vida.
- Una altra vegada. - No.
Una pregunta. A qui has explicat això nostre?
Jo? A ningú.
Per què no?
No ho sé. No n'han de fer res.
- Què? - Ets increïble.
A veure si ho he entès. Vol conèixer els nostres pares,
però ells no saben que és ell.
Exactament.
Quedaran de pedra. Serà increïble.
- Si ve. No sé on és. - Sabem res?
No, però no tardarà.
Podem començar sense ell.
- D'on l'has tret? Fa una hora tard. - Val més que tingui una excusa.
Ha dit que ja arriba, entesos?
Si voleu, li dic que no vingui.
- No! - Diria que és ell.
Ja era hora.
Ja, d'acord.
Aquest paio no sap aparcar. No en té ni puta idea.
- Au va, Cédric. - No, de debò!
Una hora i mitja tard.
- En fas un gra massa. - No volia arribar amb les mans buides.
Vinga, entra.
Mira qui és.
- Qui és? - És ell, mira.
Papa, mama, us presento…
Un plaer. Abel.
Sí, ja ho sé! Però no sabia que…
En fi, tot és…
Bé, és així.
Benvingut.
Gràcies. Són per a vostès.
- És preciós. I enorme. - Espero que tinguin un gerro gran.
- Hola. - Cédric?
- Sí? - Busques un gerro?
- Sí, el Cédric les fotrà a la banyera. - Bé.
Per a la meva amiga Jade. On és?
Que amable. No és aquí, és a casa d'una amiga.
Dona-me-la. Adoro les piruletes.
Bé, es fa tard. Per què no mengem?
Ho sento, tenia una entrevista. He vingut corrents.
No som perepunyetes amb la puntualitat. Tranquil.
Se'ns en fot.
Vinga, a menjar!
- Estava deliciós. - Cuina bé, oi?
Sí, és la millor.
La seva furgoteca serà un èxit.
O recupero el permís o serà una furgoneta que no va enlloc.
- Abel, ara què està rodant? - Ara mateix res.
La meva pel·li surt aviat.
Espero notícies de la nova pel·li de Léman.
- Molt bé. - És un gran director.
- No el conec. - Jo abans tampoc.
I qui més hi serà?
Doncs sembla que…
Va, ho pots dir.
Léna Taïs.
- La seva ex. - Ja ho sé.
Quin merder.
- Para. - Em deixaries treballar amb una ex?
- Ni parlar-ne. - Exactament.
Potser no té el paper. Hi ha més gent al càsting.
Tens raó.
Jo no podria.
Només pensar en la Nathalie treballant amb l'imbècil del Bernard cada dia…
Què? El Bernard és un ex, mama?
No estem parlant d'això.
Les escenes d'amor no són complicades?
De vegades sí, però fingim. És la nostra feina.
Caram, sí… Léna Taïs està ben parida.
Que pesat.
- És preciosa. - Deixa d'avergonyir-me.
Ella no m'agrada. I avui no estic amb els seus pares.
Així que cardaves amb el Bernard?
Eren altres temps. El Bernard no importa.
Tant és el Bernard. I el Jean-Pierre.
El Jean-Pierre també?
- Jo era un bon partit. - Era abans.
Ho sabies?
- Tiramisú? - Les seves dones ho saben?
Veus com sempre canvia de tema?
- Pregunto qui vol tiramisú. - I jo si és el meu pare!
Ei, Jacques, mira això.
- Hola a tots. - Hola.
Hola.
Què fas aquí?
- Hem de parlar. - Estàs enamorat?
Deixa-ho, et conec.
Se't nota. És evident.
Que curiós. No ho hauria dit mai.
Sí. Vam començar amb mal peu.
Bé, l'amor és així.
Sortiu, balleu, us enrotlleu a la piscina…
I, després, t'enamores. És el que necessitaves.
- Què? - Ella no ha dit res.
No ha entrat en detalls.
- Detalls? Parles de l'Adeline? - Esclar. Qui si no?
No. En absolut. No és ella.
- No t'ho has fet amb ella? - Oblida-la.
No és això.
He conegut una noia increïble. És diferent.
I?
I aquesta vegada és seriós. M'agrada.
- La conec? És actriu? - No.
- Cantant? - No.
- Model? - No, no és res.
Bé, res no. És…
És meravellosa.
Me n'alegro molt.
- L'he convidat a l'estrena. - Sí! Perfecte. Espera.
Diré al cap de premsa que afegeixi un "+1".
Compte, Cam. Ella m'importa molt.
- Fem-ho bé. - Sí, com sempre.
Ho dic de debò.
L'estrena serà increïble. L'Abel està molt il·lusionat.
Bé, estàs molt nerviosa?
No, però vaig ben vestida?
Tranquil·la. Una gran estilista s'ocuparà de tu.
Mélo, tresor. Mélo?
És la "+1" de l'Abel.
- Hola. - Hola, soc "+1", però em diuen Marion.
Li podries trobar alguna cosa bonica?
Hi haurà molts paparazzis.
No m'han avisat. No sé la seva talla.
Bé, ja trobarem alguna cosa.
No, ni parlar-ne.
No cal ni intentar-ho.
El llaç és enorme.
Què?
- Semblo una bola de discoteca, no? - No.
Estàs preciosa. En absolut.
L'Abel t'espera a baix.
Fins després.
Estàs guapíssima.
- No tenies res més? - No.
Estàs bé?
- Surto amb tu? - Doncs sí.
No et pots quedar aquí.
Ja, però què faig?
És molt fàcil: surts, fas un saltiró a la catifa vermella,
un salt mortal per al photocall i llestos. És fàcil, però ves amb compte.
No oblidis el trampolí. És la traca final.
Imbècil.
Surt tu. Ara vinc.
- Segur? - Sí.
Com vulguis.
Gràcies per venir.
T'estimo, Abel. Gràcies! Ets el millor! Gràcies!
ESTIMO L'ABEL
Hòstia, semblo la reina d'Anglaterra.
- Abel! - Hola.
Preparada per a desfilar?
Qui és aquesta?
Tu qui ets?
Ja el tens.
Adeu.
Les dames primer.
Ja t'hi acostumaràs.
Com tots.
Entreu a veure la pel·lícula!
- Abel! - A la teva dreta!
- A la dreta! - Abel!
- A la dreta! - Somriu!
Vine.
Vinga! No tinguis por. Ves-hi.
Ella és la Marion.
- Marion! - Marion!
Somrieu!
Acosteu-vos.
A la dreta! Sí!
- Bé! - Gràcies.
- Abel! Marion! - Gràcies.
- Esteu guapíssims. - Gràcies.
- Crec que surto guenya. - No, en absolut.
Léna, aquí!
- Léna! Aquí, sisplau. - Léna, aquí!
- Què fa aquí? - Ni idea.
- Que no s'acosti a mi. - No gosarà.
Abel, et presento algú.
- Som-hi. - Vinc.
- Ves a seure. Vinc després. - Entesos.
Aquí! Genial.
- Caram! Mira't. Estàs perduda? - Es podria dir que sí.
Els reservats són allà.
- No vens? - Jo mai sec.
Soc darrere menjant gominoles i gaudint.
Tinc els peus destrossats. Vaig a seure.
- Entesos, ens veiem després. - Adeu.
Disculpi, em deixa passar?
Ho sento, aquesta fila és per als vips.
De fet, soc la parella d'Abel Camara, així que…
Ho sento, però no té braçalet.
Sí que el tinc.
Tinc el braçalet.
Molt bé.
- Gràcies. - De res.
Molt amable.
Josephine!
Jo m'assec aquí.
RESERVAT
Espero algú.
SOL A L'ESPAI
Bona nit.
Bona nit a tothom. Gràcies per venir.
Gràcies. Ens fa feliços presentar-vos una pel·li que m'enorgulleix.
Hi ha gent important per a mi aquí, així que és una nit especial.
Estic molt emocionat.
Això em porta molts records.
Venia aquí amb el meu col·lega Sami quan teníem tretze anys.
Veure'm en aquesta pantalla és un somni fet realitat.
Gràcies per venir i gaudiu de la pel·li.
Gràcies.
OI QUE ESTEM GUAPOS?
SURTO GUENYA. SEMBLO UNA VELLA BORRATXA.
Ho sento.
- L'esperen per a l'entrevista. - D'acord.
- La pel·li és una mica dolenta. - És infumable.
- Minihamburgueses. Vens? - Si són tan fastigoses com el xampany…
El plaer és meu.
Quan vulguis. M'hi apunto.
Ha estat genial.
Bona nit.
Gaudeix de la nit.
- Tot bé? - Sí, bé.
Hi ha tanta gent que no t'he felicitat. Bravo. Estàs increïble a la pel·li.
Fa temps que no em crec el que dius.
Però gràcies.
Has seguit el meu consell. Has conegut algú.
Sí, he tingut molta sort.
Tot és fàcil amb ella. És felicitat pura.
No t'avorreix la felicitat?
Sabia que diries això.
Sé que has fet el càsting per a Léman. Que bé.
No només jo. El teu xicot també, oi?
- Imagina'ns treballant junts. - Ah, per això no és aquí amb tu.
No podia.
Ja, segur, no podia.
Per què? Hauries anat a la seva estrena?
- Esclar. - De debò?
Sí! Ja em coneixes, no?
Sí que et conec.
Ho sento! Deixa'm netejar-t'ho.
No et preocupis. Se me'n fot aquest vestit horrible.
- No és meu. - El meu tampoc.
No sé per què el porto. Suo com una porca amb la licra.
- Soc l'Adeline. - Jo la Marion.
Ja sé qui ets.
- Sí? - Col·lega, mataria per ser tu.
Però ben fet, l'has aconseguit.
Ets molt directa, oi?
Au va, és l'home perfecte.
Però saps què? Crec que has guanyat per ben poc.
Gairebé me l'emporto jo.
Per què dius això?
Quan ens vam conèixer, vaig veure que li agradava, saps?
- De debò? - Molt.
Sentia l'energia. Fins i tot vaig pensar
que potser hi havia alguna cosa real.
Que tindria alguna possibilitat.
- Sí. - Però t'ha escollit a tu.
Amb els càstings, has de tolerar el rebuig.
Sí, has de tolerar el rebuig.
No és personal.
Ho entenc. Sembles una noia normal.
No sembles actriu, és un avantatge.
El meu agent m'hi va empènyer. És dur.
Que em veiessin amb l'Abel hauria estat un gran impuls.
Mira la Léna. Abans no era ningú. Ara és pertot arreu.
Però ben fet, de debò.
Ningú sospita res. És molt creïble.
- Fa molt de temps que ets actriu? - No, soc nova.
D'acord.
Què, us ho passeu pipa?
- Tothom s'ho passa pipa, oi? - Sí.
Però jo foto el camp. N'estic tipa.
Digues a l'Abel que la seva noia falsa marxa i no té res a dir-li. Feu fàstic.
- Espera, no és el que penses! - Són parella de debò?
- Adeline Blaz? - Sí. Em coneixes?
Hòstia puta.
Sap qui soc.
- Hola? - Camille, tenim un problema.
Genial. Moltes gràcies.
Entesos, me n'ocupo jo. Vaig a buscar-la i ho resolc.
Sé el que penses.
Per què sempre m'enamoro de cabrons?
Creus que t'hem manipulat, que pensem que ets una bleda,
que no estàs feta per a aquest món d'hipòcrites
i no vols parlar amb mi.
M'equivoco?
Escolta, estic d'acord en gairebé tot.
- Però l'Abel no és el cabró. - No?
No ha fet un càsting per buscar xicota? No ha fingit lligar amb mi per exhibir-me?
No ha fingit res. El càsting era idea meva.
I, quan et va conèixer, em vaig aprofitar de la situació.
On cony són els taxis?
Espera, no te'n pots anar així.
- Et juro que ell no et volia fer mal. - És massa tard.
Però tranquil·la, canviarà de noia com canvia de cotxe
i continuarà sent un egoista.
T'equivoques. Si no li importessis, no series aquí.
Seria una pena perdre'l, perquè no és culpa seva.
I feu molt bona parella. És increïble. La gent us adora.
Què?
Sou tots uns tarats.
Una última cosa i et prometo que et deixo en pau.
Jo també em vaig enamorar d'un famós.
I m'hi vaig casar.
No vam durar gaire perquè tot em semblava massa complicat.
Quan estàs amb algú així, l'has de compartir amb tothom.
I això m'aterria,
així que vaig marxar.
Ho vaig deixar tot enrere.
Hi penso i amb ell vaig viure els millors anys de la meva vida.
Estava enamorada, era feliç i…
I no em penedeixo ni un segon d'haver-ho viscut.
- Ho tornaria a fer. - Noies!
No tinguis por. No cometis els meus errors.
Ell t'estima de veritat.
Sí?
- No us trobava. - Volíem prendre l'aire.
Sí.
Acabo de veure Renaud Léman.
- I? - No endevinareu el que m'ha dit.
- És teu? - Sí.
- No! És teu? - El paper és meu!
- No m'ho puc creure! - Estic tan feliç!
El paper és meu!
Marion, és gràcies a tu.
Ets el meu talismà.
M'alegro per tu.
És increïble. Parla-me'n més.
Em trucarà, però m'ho ha confirmat. Seré a la seva pel·li.
- Com a protagonista? - Sí.
- No és increïble? - És genial.
Gràcies.
- Gràcies. - Prou!
Gràcies. Estic content!
Supercontent!
Perfecte.
Espero no cometre un error.
En absolut. Perds el restaurant, però ets lliure.
Però a quin preu?
- Mira endavant per una vegada. - Tens raó.
Sí. A més, encara no he acabat.
- Hola. - Hola.
Hola.
Què vol, senyor?
Res. No es queda.
Quan el meu advocat m'ha dit que acceptaves, no m'ho he cregut.
Quins plans tens ara?
- Ser la Sra. Camara? - Calla i firma.
Antoine, ja tens el que volies. Deixa-ho córrer.
Llavors, acabem així?
Què esperaves? Xampany i confeti?
L'amor t'escau.
M'agradava aquesta Marion. Quina pena.
Sí, una pena. Va, firma.
No ho entenc.
Com funciona això vostre?
És ric i cèlebre, però a tu això no t'importa.
Quan em mira, em sento la dona més guapa del món.
Firma.
Genial. Aquí també. Està marcat amb un pòstit.
Entesos. Ja està?
Gràcies.
T'estimaré sempre.
Ja, nosaltres també. Molt. Un petó. Parlem aviat. Sopem un dia?
Adeu!
Hòstia.
Va, no passa res. Tot anirà bé.
Li he preparat una inspecció sanitària. No se l'esperarà.
Xampany, sisplau.
És un malparit!
Però què et passa?
Quina mosca t'ha picat?
M'ha tocat els collons.
- Qui? - Léman.
M'ofereix el paper secundari.
És humiliant.
La protagonista és la Léna.
"Al revés impacta més."
És un desgraciat.
De debò, és un imbècil.
I què? L'important és que ets a la pel·li, no?
Em va ballar l'aigua a la meva estrena.
"Ets el millor. T'adoro. Et mereixes un César…"
Per posar-me de figurant? Qui es pensa que soc?
Crec que estàs exagerant.
Tens un paper. Hauries d'estar content.
No t'hauria d'haver fet cas.
No et vaig obligar a fer res. Només et volia ajudar.
No necessito que m'ajudis.
Caram. Ja no soc el teu talismà, oi?
En fi.
Li diré que es foti el paper pel cul. Veurà qui soc.
Un moment.
Espera. Tot això per un paper secundari?
Mira que ets idiota.
Què?
Què has dit? M'ho dius a mi?
Sí, a tu. Com que ningú t'ho diu, t'ho dic jo.
Et comportes com un idiota.
Però tant és, fes-ho.
Munta un numeret com un nen de vuit anys.
Latour farà la pel·lícula i tu te'n penediràs.
Hi he pensat.
He trucat a Léman.
He acceptat el paper.
Ets tan ridícul.
Ara em toca a mi muntar un numeret perquè rodaràs amb la teva ex.
És irrellevant. És com rodar amb una vella amiga.
Amb qui estaràs cada dia durant dos mesos.
Digue'm que no és una comèdia romàntica.
Som-hi, sisplau. Càmera preparada!
Escena 57/1, segona.
Acció!
Escena 21/4, primera.
- Càmera. - En posició.
Escena 79/1, segona.
Tallin. Va, tornem-hi.
- Escena 16/1, primera. - Acció.
- Rebut. - Figurants. Acció!
Tallin. Claqueta final.
Tornem-hi!
L'AMOR ÉS CEC?
TORNARÀ AMB LA SEVA EX, L'ENCANTADORA LÉNA?
"Qui és aquesta vagabunda? Sembla un pardal deprimit."
Ni cas. És porqueria.
"L'Abel hauria de deixar les drogues. No sap amb qui carda."
Deixa de llegir-ho. Sabem qui escriu això.
Un verge de 40 anys que viu amb la mare i es dedica a provocar.
No val la pena. Només et fas mal.
Apaga-ho.
Demà tinc una escena important. Dormim.
Jo, l'examen de conduir.
Raó de més.
Te'n recordes, oi?
Has de cuidar la Claudine.
Sí, és cert. Tranquil·la, me n'ocupo jo.
Dormim?
Bona nit.
Semblo un pardal deprimit?
Esclar que no.
- Com va? - Bé, i tu?
Les meves pel·lícules són…
Ho sento. He vingut corrents.
Era al metge i ha costat molt canviar la cita.
En fi, ja soc aquí. Soc tota teva. Què passa?
Has vist això?
- Doncs sí. - Em solen avisar quan em fan fotos.
- Per què no m'ho han dit? No ho entenc. - Doncs no ho sé. Però mira.
- La més venuda. - "L'amor és cec?"
No només soc jo. Insulten la Marion.
- Ho sé. És fastigós. - Estic irritat.
I temo l'escena amb la Léna.
Ah, ja. Entesos.
Prou. Dona-me'l.
És molta pressió, però tot anirà bé.
Vinga.
Va, gaudeix de tot això, tresor.
És el teu últim dia. Pensa en això.
On és la Claudine?
- Qui? - La Claudine.
Quin dia de merda!
French Lover.
Digui "Je t'aime" a l'amor.
- Li he demanat que apagués el mòbil. - El meu xicot…
Ja, prou. Aparqui allà.
- I apagui el motor. - Sí.
French Lover.
Digui "Je t'aime" a l'amor.
Abel, estic fent l'examen.
- Ja. - No puc parlar.
Escolta, la Claudine ha desaparegut.
- Què? - Perdona.
Això és increïble.
I tant que és increïble!
Què…? Espera, ho sento.
Me n'he d'anar. És una emergència.
És la meva gossa.
No! No pot marxar!
Et demano un sol favor i no me'l pots fer?
Ja, ho sento. No deu estar gaire lluny. Tranquil·la.
Però has de venir a buscar-la perquè jo estic rodant.
Ho sento, Abel, hi hem d'anar ara.
Ho sento, he de penjar. Tothom m'espera.
Som al barri. Hi veuràs camions.
Tardaré una hora a travessar París!
La Camille l'està buscant. No està lluny.
Per culpa teva he suspès i la meva gossa ha desaparegut!
Ho sento.
Avisa'm, entesos? Un petó.
- No em tornis a molestar quan parlo. - Sí, entesos.
- Sí? - Hola, Antoine.
Recordo aquest tell com si fos ahir. No he estat el mateix des de llavors.
En pau descansi.
Què? No, tallin!
- D'acord, tallin! - "En pau descansi"? És un arbre!
- Ja. - Digues: "Et vols casar amb mi"?
- Recorda que ella és el que més desitges. - Ja.
Sembla que facis la llista de la compra. Va, tornem-hi. Càmera preparada!
Tothom en posició i silenci, sisplau. Gràcies!
M'ho qüestiona tot.
Passa res?
No. La Marion i jo hem discutit per una bestiesa.
- Càmera! - Pensava que estaves nerviós pel petó.
Tot bé?
En absolut.
- Silenci! So! - Ets boja.
Com si no haguéssim anat mai al llit.
- Només és un petó. - Sí.
Acció!
Recordo aquest tell com si fos ahir.
No he estat el mateix des de llavors.
Et vols casar amb mi?
Però què…? Tallin!
Abel, què fas? Fes-li un petó!
- Ja, però… - On tens el cap?
No és això. Pensava que amb l'angle de la càmera…
T'adoro, però això és cosa meva, entesos?
- Sí. Ho faré. - Gràcies.
Ho faré. Vinga. Perdona, és que… Qui té la meva aigua?
Hola?
L'has trobat?
Gràcies!
Claudine!
Clo-Clo!
On eres, tresor?
Davall un camió. Quina mena d'imbècil perd una gossa?
Ho sento, no sabia a qui trucar.
És normal.
Claudine…
- És com el nostre bebè. - Sí.
Has fet un descans i has begut aigua. No tenim tot el dia.
Concentra't i a totes.
Tornem a rodar el petó.
- Vull desig! - Sí.
- Desig! - I tant.
Vinga. Gràcies.
- Figurants preparats. - Afanyem-nos!
Tothom preparat, sisplau.
Ho sento. No sé per què no puc.
Et deu portar bons records.
Filmem aquesta presa. Va.
- Vinga! - Escolta, tu fes-me un petó.
No fingeixis.
- Fes-me un petó com abans. - Què?
- Càmera preparada! - Tothom està en posició?
Escena 33/2, presa 15, repetició.
Càmera preparada.
En tinc ganes. Tu no?
Abel, confio en tu.
I acció!
Tallin.
No, continua filmant. No tallis.
Perfecte.
- I tallin! - Tallin!
La tinc! La tinc, collons!
Això és cinema.
Això sí. És exactament el que volia.
Ho veus? No em creies. Recollim i fem un descans.
Pausa per a sopar!
Com va el restaurant?
El xef és un pesat. I m'han fet una inspecció, però bé…
Com està la Julie?
No ho sé. Ja no estem junts. No sé res d'ella.
I tu?
Encara… ets feliç?
Odio haver estat un imbècil amb tu.
No et mereixia. Em feia tornar boig.
No, sisplau.
Si necessites res,
si vols recuperar el pis, digue-m'ho.
Pots comptar amb mi.
S'ha acabat, Antoine.
Bona noia.
Saber dir adeu és saber estimar.
Plorarem sense llàgrimes i cridarem en silenci.
- Tallin! - Vinga, tallin!
Genial. És perfecte.
Escena 87/5, presa 12. Final.
Amics, ha estat l'última presa.
Bravo, Abel!
Ho sento, no sé què em passa.
No passa res. És normal.
Ha estat intens, però ho hem fet. Enhorabona.
L'he trobat!
Què, Claudine?
Has anat a explorar per fer-me una broma pesada, oi?
Quin bebè tan gran!
Ho veus? No està emprenyada. Ja m'ha perdonat.
Si tu ho dius…
Val més que no marxis sense dir adeu!
- Mai de la vida! - Vine aquí!
- Gràcies. De debò. Has estat genial. - Gràcies. No sé què faria sense tu.
Sort que hi eres.
Demà ens veurem a la festa.
- I tant! - I ballarem junts.
- No saps què t'espera. - Sí que ho sé.
- A reveure! - Adeu.
És la script.
- Ens posa a tots a to. És graciosa. - Sí, molt graciosa.
Escolta, no és res.
M'alegra que el rodatge s'hagi acabat.
Ara podrem passar temps junts.
Esclar.
Bé, perquè tinc una sorpresa.
Sorpresa!
SORPRESA!
Una escapada romàntica.
Què? On i quan?
Demà al matí marxem una setmana als Vosges.
Demà? Als Vosges?
No t'agrada?
Sí que m'agrada.
És que no m'ho esperava.
I demà és la festa de comiat.
Ja, ho sento. No hi havia pensat.
No ho entens. No podem marxar. No me la puc perdre.
No et pots perdre una festa?
Doncs no. Però podem ajornar el viatge.
La veritat és que no.
Sempre es pot fer. Per què m'assaltes?
T'assalto? Entesos, d'acord.
- Tant és. Ja ho entenc. - Què?
Et volia fer una cosa bonica i l'he espifiat. No passa res.
No és per la sorpresa.
Però aquesta festa és important.
I hi vull anar.
Ho sento, però en soc l'estrella.
Tothom m'hi espera. Els decebria.
És la Léna?
No, és el Sami.
Si no t'alegra veure'm, digue-ho. Així estalviarem temps.
No! M'alegra molt veure't. Estic molt content.
Que et bombin.
- Què? - N'estic tipa.
Em perds la gossa,
em fas suspendre, creuo París per veure't abraçat a la teva ex
i et faig una sorpresa i t'emprenyes?
Estic cansat. No és el moment.
Mai és el moment!
Abans del rodatge, estaves estressat i mai hi eres.
I ara què? Estàs cansat? I no et pots perdre una festa?
Collons. He tingut paciència, creu-me. Pensava: "És la seva feina. És normal.
No li parlis dels teus problemes. Que faci la seva."
Però s'ha acabat. Això és la vida real.
- Sempre ho compliques tot. - Jo no complico res. Ho fas tu!
Necessito temps per tornar a la Terra.
- És tan difícil d'entendre? - M'he adaptat a tu.
A la teva vida, als teus estats d'ànim. Sempre m'adapto a tu.
Abans creia en nosaltres, però, sincerament,
ara sé que mai funcionarà.
Ets massa egoista.
No ets feliç amb mi?
De vegades penso que estaries millor amb la Léna o… algú altre.
És perquè estàs gelosa?
No, això no funcionarà si t'hi forces.
Sento que t'avergonyeixo i que t'avorreixes amb mi.
Has de superar aquest complex d'inferioritat.
- Supera'l. - El que intento dir és…
El que m'agrada… El que més m'agrada…
Jo t'estimo a tu, l'Abel, no Abel Camara.
Quina és la diferència entre l'Abel i Abel Camara?
No ho entenc. Són la mateixa persona.
La diferència és el puto caos que tens dins.
La teva necessitat d'existir, de controlar-ho tot
i de brillar més que la resta.
El que t'empeny a destruir-ho tot per si trobes alguna cosa millor
i no et deixa gaudir del que tens.
Ja està?
Has acabat la llista?
Així que soc insuportable, egoista i ho destrueixo tot?
Pensava que eres diferent, però ets com els altres.
Em jutges.
Això és l'únic que has sentit?
He sentit que ets tan perfecta que tens raó, una altra vegada.
Tu i jo som massa diferents.
Això mai funcionarà.
Hi estic d'acord.
- Hola. - Hola.
Gràcies.
VIRIL I SENSIBLE
Ha trucat a la Marion. Deixi un missatge.
Hola, Marion, soc l'Abel. Truca'm.
Torno a ser jo. Sisplau, contesta.
Volia saber com estaves. Espero que tot vagi bé.
Sí, Marion, ja sé que m'odies.
Ho sento molt.
Truca'm, sisplau.
Marion, vull sentir la teva veu. Et vull veure.
Et necessito.
TRUCA'M, SISPLAU. ET TROBO A FALTAR.
Les nominacions als premis César s'han anunciat aquest matí.
La gran sorpresa és la primera nominació d'Abel Camara
per la pel·li de Léman, Teràpia de l'amor,
que està nominada a millor escenografia, muntatge, direcció
i, evidentment, pel·lícula.
D'aquí menys de dues hores serem a la 52a edició dels premis César
i els grans noms del cinema passaran per la catifa vermella que tinc darrere.
Com Abel Camara, que ha estat la sorpresa de l'any
en figurar a la llista de nominats per primera vegada.
¿Podrà guanyar el premi pel seu paper a la pel·lícula de Renaud Léman,
el premiat director i favorit de l'Acadèmia?
Mira el meu esmòquing.
Estic guapo o què?
Però hi ha decepció per Léna Taïs…
Molt guapo. Les sabates, precioses.
Bona nit. César al millor "+1", oi?
Sens dubte.
Has preparat el discurs?
- No t'embalis. - Guanyaràs segur!
Hola, nois. Encara no esteu preparats?
Sí, gairebé.
I tu? Hi aniràs en xandall?
No, em canviaré. Tenim temps.
No, no en tenim. Has vist quina hora és?
- No l'agafes? - No, és la meva mare. No importa.
Sí que importa.
Tranquil. És el seu aniversari, però tant és. No em podia perdre això.
Ja…
Gràcies per ser aquí.
- Bé… - Sempre.
Esclar.
Ja. Perfecte.
És preciós.
Plego això… Espera.
Ja està!
Genial. Estàs guapíssim.
Quina classe. És increïble.
Gràcies. Saps què m'agradaria?
No. Digue-m'ho. Què?
Posar-me jo el corbatí a partir d'ara.
Ho sento, però què dius?
- Vols canviar d'agent? - No.
En absolut.
No contestis quan et truqui de nit o els caps de setmana.
No et vull arruïnar més els sopars familiars.
Agafa't més vacances.
Coneix algú.
Però m'agrada cuidar-te.
Però pots abaixar el ritme.
No sé fer-ho.
Si abaixo el ritme, pararé.
Si paro, m'adonaré que no tinc res més.
Ho has d'intentar.
- És hora que t'ocupis de tu. - Entesos.
No sé si podré.
FESTA D'INAUGURACIÓ
He preparat una cosa per si guanyes. És la llista de gent a qui agrair.
No et preocupis.
No oblidaré ningú si guanyo.
Entesos.
Fem-nos una selfie ben guapos.
Sí! Som-hi!
- Selfie! - Sí!
- Està bé, oi? - Preciosa!
Espero que vagi bé. El veig nerviós.
- Tranquil·la. - No t'ho sembla?
Abel!
- A la dreta! - Aquí!
Somriu!
Abel, sisplau!
Abel, t'estimem!
Gràcies. Aprofita-ho, mama, és gratis.
Disculpi.
Aquí estem, col·lega. Bé, hi estàs tu.
La teva mare estaria molt orgullosa de tu.
Un brindis?
Per tu.
No sembles content.
- És tan evident? - No, però jo ho noto.
No ho sé, és… Ara que és real, sembla…
No em fa tanta il·lusió.
Ets boig?
Mira quanta gent amb pasta, quant or.
És una bogeria!
He vist Margot Robbie.
Li he aguantat la porta del bany i m'ha dit: "Gràcies."
No és genial? Crec que tinc possibilitats.
No estàs d'humor. Estàs malament.
Això no passa cada dia. Ho saps, oi?
Sí.
Doncs passa-t'ho bé! Vinga!
D'aquí menys d'una hora potser serà el millor moment de la teva vida.
Potser tens raó.
Tinc raó.
Desperta't, collons. Està succeint ara!
- Sí, m'he de despertar. - Sí.
Aquí no hi pinto res.
- Me'n vaig. - Què? No ho has entès.
- Gràcies, amic. - Espera.
On vas? Abel!
Abel!
Eh!
- Dos arrossos amb gambes? - Jo!
Bon profit.
- Gràcies. - Següent. Hola.
Hola. Tres hamburgueses i patates fregides amb tòfona.
- Tardaran una mica, d'acord? Deu minuts. - Entesos.
- T'estimo. - Adeu!
- Fins després. - Adeu, tresor.
Mira, és l'Abel.
Sí que ho és.
Ei. Hola, Jade.
Hola.
- Hola. - Hola.
Mira.
Què fot aquí?
Bona nit. Una truita, sisplau.
Hola, Abel.
Hola.
Ho sento, no és un bon moment.
He de preparar set comandes i no sé si en tinc prou.
Podem parlar després?
Es despulla.
Vinga.
T'ajudaré. Digue'm què he de fer.
Però…
Tallo els cogombres?
No.
Faràs les hamburgueses. Posa't això.
- T'agafo això. - Esclar.
Ostres! Moltes gràcies. Gràcies per aquest paper…
Sabeu on és l'Abel?
No ho sabeu?
Meravellós.
On ets? No pots desaparèixer sense més ni més.
Has de… contestar. Vine ja!
És… No t'ho pots perdre.
Gràcies.
Què fas aquí, Abel?
T'havia de donar les gràcies.
La pel·li, la nominació… És gràcies a tu.
Ja tens el que volies.
Es podria dir que sí.
Però he perdut el més important.
Perdona que no hagi contestat.
Necessitava temps per oblidar-te.
I has pogut?
M'has oblidat?
No és fàcil, la veritat.
Bé, sembles feliç.
Has complert el teu somni.
M'alegro molt per tu.
Gràcies.
Tu com estàs?
Fa sis mesos que no dormo.
Au va!
La vida és una merda sense tu.
Et trobo a faltar.
Has guanyat el César?
- Ni ho sé ni m'importa. - Què?
He marxat de la cerimònia per veure't.
- Què? S'està celebrant ara mateix? - Sí.
No.
Et falta un bull.
No, espera. Ni parlar-ne. No pots fer això.
Què fas?
No permetré que t'ho perdis per mi. Anem a buscar el premi. Vinga.
Els nominats són
Stéphane Bourgoin per L'arrogant,
Antoine Delaunay per El judici de Berigot…
No ho entenc.
Està desaparegut.
Té el mòbil apagat.
- Vas molt de pressa. - Massa?
Sí. I si vas més lentament?
No arribaríem a temps.
I el César al millor director és per a…
Renaud Léman per Teràpia de l'amor.
Ha tornat a guanyar.
Calma't!
- Gairebé els matem! - Vols arribar a temps?
Enhorabona!
És dels directors amb més premis César.
Quin desastre.
- Digue'm la veritat. On és? - No ho sé.
- Prou! - Potser ha anat a veure la Marion.
Estava vermell.
- Sí? - Normal que et traguessin el permís!
Ei! L'has tocat!
Com que estic molt emocionat i no sé a qui agrair-ho, ho deixo aquí.
Gràcies a tots. Visca el cinema, i bona nit.
I els nominats a millor actor són…
- Merda, és ara? - Sí.
…Josselin Panchout per L'aposta de Sophie, Yannick Ba…
Ara et toca a tu.
No vens?
No estic vestida per a l'ocasió.
Ves-hi.
No, espera.
Vinga. T'estaré mirant.
- Estaré amb tu. - Entesos.
Senyora, no pot parar aquí. Circuli.
Sí, ho sento.
I el César al millor actor és per a…
Suspens.
Abel Camara per Teràpia de l'amor.
És el primer César per a Abel Camara en la seva primera nominació.
- És aquí! - No pot ser!
És la primera col·laboració amb Léman
i fa de metge turmentat pel seu primer amor.
- Enhorabona. - Gràcies.
Ostres.
Quina bogeria.
Gràcies a tots
els qui van dir a aquest nen gran que la vida no s'acaba als 40.
Al contrari, acaba de començar.
Camille,
Sami,
gràcies per ser sempre aquí.
Us estimo molt.
Això és per a vosaltres.
Moltes gràcies.
Facis el que facis a la vida, has de ser agosarat.
Ho has d'intentar.
L'has d'espifiar. No passa res.
Encara que els altres et jutgin o et desanimin.
Avui n'és la confirmació.
Sovint confonia els meus desitjos amb els dels altres.
Però vaig conèixer algú.
Algú que m'ha obert els ulls.
Que m'ha fet entendre que l'èxit no és tenir una estatueta en un prestatge.
Potser no li agradarà que parli d'ella, però aquesta nit és inevitable.
Gràcies, Marion.
Tenies raó, de nou.
Bé, me n'he d'anar. M'esperen. Gràcies.
- Gràcies. - Bravo.
Enhorabona!
Ves-hi!
Ets boig! No pots fer això. Tothom t'espera.
Crec que no m'importa.
Doncs fes-me un petó.
No estem sols, eh?
Crec que no m'importa.
Subtítols: Tulio Labadie