Imate li nešto za jelo?
Veoma sam gladna.
Spusti kosu.
Ne prolaziš kao dečak.
Spusti kosu.
Ne plašim se.
Putnici su po ovim brdima pričali o junaku Robinu Hudu. On štiti nejake.
Niko ne štiti nejake.
A nije bio nikakav junak. -Molio se tri puta dnevno i davao srebro siromašnima.
I imao je ljubav ledi Marijan. Zar to nije junak?
Ledi Marijan potiče iz priče starog pastira
koju je ispričao pripovedač, nažalost pijaniji od mene.
Bila je velika ljubav Robina Huda.
Za čoveka poput njega ne postoji velika ljubav.
Poznavao sam one koji su sreli tog čoveka. Želiš li da čuješ jednu tajnu?
Želim. -Nikada se u životu nije pomolio.
Te priče koje se šire zemljom laž su na laž.
Bio je ubilački razbojnik koji je možda prerezao grkljan jednom šerifu
i mnogim drugima. Ljudi su videli smisao tamo gde ga nije bilo.
Nije bio junak. Pljačkao je i ubijao iz čistog zadovoljstva, ništa više.
Te koje si upoznao...
jesu li rekli da se kaju zbog svojih zločina?
Pretpostavljam da je bio umoran.
Rekao bih da, ako sretneš tog zlikovca Robina Huda, treba odmah da pobegneš
i sačuvaš ono malo života što ti je ostalo.
Oproštenje naših grehova.
Kroz Isusa Hrista, Gospoda našeg.
Amin.
Ko ti je bio rod?
Vilijam Vejnrajt... iz Pikeringa.
Pikering?
Otac?
Deda?
Trebalo je da se okupaš ili da sačekaš da vetar promeni smer.
Ili da prebaciš težinu na zadnju nogu.
To je sve. Dobro si se borio.
SMRT ROBINA HUDA
Preveo: Dr IggY
Pevaju laži.
Ta glupa svetina.
Laži o njegovom junaštvu i dobroti.
Ali krvni dugovi se plaćaju.
I pokolenja njegovih žrtava ga love.
Jer istina je...
da niko nije bio zlobniji i okrutniji od ubilačkog razbojnika Robina Huda...
i njegovog Malog Džona.
Razgovaraj sa Tomasom.
Obešen je na jugu. -Vil?
Rasporili su ga.
Nemam koga drugog da pitam.
Šta se dogodilo? -Zovem se Edvard.
Ko je bio Edvard?
Sreo sam ga na putu, pre deset leta.
Brat mu je umro. I pošao je da na bratovljevoj zemlji gaji raž i grašak.
Niko nije znao Edvardovo lice.
Pa sam ga ubio. Sada sam ja Edvard.
A Margaret je dobra žena. Dobro je imanje.
Šta se dogodilo? -Jedna porodica koja je živela na toj zemlji me je razotkrila.
Uzeli su mi imanje. Uzeli su mi Margaret. Pokušali su da mi oduzmu život.
Ne mogu sam da vratim ono što je moje. -Nije tvoje.
To je moja porodica.
Umoran sam, Džone.
Edvarde.
Umoran sam, Edvarde.
To bi bila velika bitka. Ona o kojoj bi se pričale priče.
Jesu li snažni? -Jesu. Potiču iz stare porodice.
Kažu da vuku poreklo od Vikinga.
Postoji priča da se njihov predak jednom borio s medvedom.
To bi bila velika bitka, Robine.
Koliko ih ima? -Četvoro? Petoro?
Zajedno možemo da ih savladamo.
Verovatno ćemo poginuti.
Robine!
Hleba?
Ovo je dobra pustolovina.
Dobra pustolovina.
Sećaš li se kad smo sreli lončara? Jesmo li ga ostavili golog ili smo ga ubili?
Pokušao sam da ispričam tu priču, a neko je rekao da smo ga ostavili golog.
Ali nisam mogao da se setim. Uvek si je lepo pričao, Robine.
Zašto bismo ga ostavili golog?
Ne znam.
Bila je to šala.
Nikada nismo sreli lončara. -Kako misliš da ga nikada nismo sreli?
Mislim da se to nikada nije dogodilo. To je samo priča koju si negde čuo.
Ali da smo sreli lončara, ubili bismo ga. -Zapamtio bih da je to bila priča.
Evo. Pričaj mi o svojoj ženi.
Margaret.
Ona je dobra žena. Veoma je dobra žena. Pobožna je.
Uči me da se molim. -Opiši je.
Da je opišem?
Kosa joj je crvena.
Crvena kao? -Crvena kao sveža krv. -Ne, ne kao krv. Ne, ne, ne.
Nešto što je crveno i lepo, kao ona.
Crvena kao... Ne znam.
Kao zalazeće sunce. -Da, kao letnje sunce na zalasku.
Margaret je dobra žena. S kosom crvenom kao letnje sunce na zalasku.
Brine o meni.
A ja brinem o njoj.
Robine, iza planina ima slobodne zemlje.
Mnogo mesta za novi početak.
Ne, ne želim da počinjem iznova.
Želim dostojnu smrt.
Edvarde! -Beži, Hendri! -Edvarde!
Beži, Hendri, trči! Odmah! -Edvarde! -Nazad!
Hendri, dovedi ostale! -Edvarde!
Edvarde, ljubavi...
Čuvaj malu Margaret.
Mala, ne brini.
Ne brini. Dođi ovamo, dođi ovamo. Bezbedna si. Bezbedna si, kćeri.
Pomolimo se. Pomolimo se.
Gospode, Bože naš,
podari nam milost da Te želimo celim svojim srcem. Hajde, moli se.
I da Te, našavši Te, zavolimo.
I da Te, ljubeći Te, zamrzimo grehe od kojih si nas iskupio.
Radi Isusa Hrista. Amin.
Da. Da, dobro. Dobro.
Žao mi je.
Žao mi je. Tako je bilo kad sam se probudio.
Tako je bilo kad sam se probudio. -Rođače. -Tako je bilo kad sam se probudio.
Žao mi je.
Vapimo Tebi, Gospode.
Smiluj nam se.
I podari oproštaj. -O Care nebeski i večni Gospode,
usliši naše molitve koje Ti uznosimo.
I podari oproštaj. -Poseti bolesne, oslobodi zarobljene,
pomozi udovici i siročetu.
I podari oproštaj.
Zgrešili smo i udaljili se od Tebe.
Hoćeš li nas, Iskupitelju svih, spasti?
I podari oproštaj. -Smiluje se pokajnicima
i speri ljage greha.
I podari oproštaj.
Amin.
Ubij ga!
Godvine!
Ne!
Ne. Molim vas. Molim vas. Molim vas, molim vas!
Margaret? Margaret! -Ne, ne.
Džone! Nemoj!
Mali Džone!
Pre dvadeset zima ubio si mog rođaka,
Voltera iz Hatersidža.
Ubio si moje sinove i mog unuka.
Kao krvninu... Prihvatam tvoj život...
i život tvoje ćerke.
Gnusni zločini...
ubica muškaraca, žena i dece...
Ne...
Ne... Ne! Ne! Ne! Ne! Ne!
Ne!
Robine? Čuo sam priče o skrivenom prioratu.
Tamo živi priorica koja je starija nego što iko pamti...
ima isceliteljske moći.
Odvešću te do nje. Ponovo će te izlečiti.
Čuo sam neverovatne priče.
Robine, moramo da te ostavimo.
Loviće nas.
Pogledaj sneg...
čudno je što pada ovako kasno.
Ali neće se zadržati na zemlji...
i dugi dani uskoro će doći.
Neki čovek te je doveo ovamo.
Zatvorio ti je rane vatrom i nije to loše uradio.
Ovde si već šest dana.
Imaš rane na stomaku. Rebra i noga su ti teško polomljeni.
Razumeš li moje reči?
Gde sam ovo? -U Prioratu Svetog Klementa.
Ovo je mesto na kojem možeš da ozdraviš. -Ko... Koji je ovo grad?
Ovde nema grada.
Znaš li priču o Savlu?
Šta? -Počinje ovako: nekada je živeo čovek po imenu Savle...
koji je pretio učenicima Gospodnjim.
Otišao je prvosvešteniku i zatražio od njega pisma za Damask,
za sinagoge. Da, ako naiđe
na bilo kog muškarca ili ženu tog puta, odvede ih svezane...
To je sve što treba da uradimo.
Samo nekoliko kapi.
Nije previše bolelo?
Nije.
Ja sam sestra Brigida. Kako se ti zoveš?
Rendolf.
Onda ti dugujem izvinjenje, Rendolfe.
Kakvo izvinjenje?
Preklinjao si me da te pustim da umreš.
A nisam.
Rekao si da je tako ispravno. -Imao sam groznicu.
Pa, groznica ti je prošla.
Sada se odmaraj, Rendolfe.
Telo ti je prekriveno ožiljcima.
Da li nameravaš da naudiš bilo kome u ovom prioratu?
Ne.
Hoće li neka nevolja doći ovamo za tobom?
Neće.
Nećeš nauditi nikome od njih.
Sad nazad u krevet.
Sad nazad do vrata.
Sada otvori vrata.
Idi koliko god želiš.
Vilijame, pažljivo, molim te.
Možeš li da veslaš?
Na zapadnoj obali ima jedan čamac.
U redu je. Možeš ostati ovde ako budeš pomagao u voćnjaku.
Ja... nisam zemljoradnik.
Onda ne znaš da loviš. -Znam da lovim.
Na ovom ostrvu ima nešto divljači.
Ali ne, nećeš loviti. Ne možeš ni da nategneš luk.
Mogu da nategnem luk. -Uglavnom su zečevi. Znaš li da postavljaš zamke? -Znam.
Dobro. Ali ne više od šest zamki, inače se divljač neće obnoviti.
Možeš li da postaviš šest zamki?
Mogu.
Dobro. Onda ćeš ostatak vremena pomagati u voćnjaku.
Pokušavaš da pobegneš?
Ćutljiv si.
Ćutljiv sam i spor.
Ćutljiv jesi, ali moraš i da budeš spor. Bogalj si.
Da, gubavac si. -U redu je biti spor. Ovde smo bezbedni.
To je baš nešto što kažeš. Znaš li to?
Znam, jer nam je ona obezbedila sigurnost. -Vaša priorica?
Bila je kao mi. Doživela je veliku tugu. Veliku patnju.
Rano je ostala udovica.
Ali kroz tu tugu pronašla je snagu da nas izleči.
Pa, ne izgledaš baš kao da si izlečen.
Priorica mi je jednom ispričala priču o velikom filozofu...
najvećem filozofu svoga vremena.
Ali jednog dana njegov kralj se okrenuo protiv njega.
Bacio ga je u tamnicu da ga muče i pogube.
Ali u svojoj bedi, kada više nije imao ništa, došao je anđeo
tom filozofu i progovorio mu. I od njega
je naučio da nije važno ako je ceo svet pun bede...
i ako mu je ostala samo smrt.
Jer je imao jednu stvar koju niko nije mogao da mu oduzme.
Imao je svoj um.
A u svom umu...
imao je Boga.
Nikada nije kasno da pronađeš mir.
Šta radiš? -Svakog dana veslam preko.
Tvoj prijatelj je bio dovoljno snažan da te prenese, ali neki nisu, pa ih prevozim.
Hoćeš li i mene prevesti? -Neću. Moći ćeš sam da veslaš kad ojačaš.
Za sada radi svoje poslove. Zamke, čujem. -Ja ću loviti. -Ne, nećeš loviti.
Gubavče, šta se dogodilo tom velikom filozofu?
Mučili su ga i pogubili, naravno.
Naravno.
Gubavac je doveo nekoga!
Sa udaljene obale!
Tata je mrtav.
Kako je devojčica?
Dođi da ti pokažem svoje drveće.
Ovo su zove. Beremo ih krajem leta.
Znaju li šta si bio pre ovoga? -Moraćeš da staneš s ove strane
jer na ovo uvo bolje čujem.
Kruške berem odmah posle toga.
A šta sam ja bio pre ovoga? -U najboljem slučaju, plaćenik.
Da, u najboljem slučaju.
To nam se vidi!
Sećaš li se drveća? -Kruške i zove. -Odlično.
Neki od njih znaju. Ali prioricu nije briga ko smo bili.
A jabuke beremo u jesen.
Da li je, ovaj, pričala šta joj se dogodilo?
Pa, priorica se brine o devojčici.
Trebalo bi da razgovaraš s njom, ako si zabrinut.
Koje je ono drveće bilo?
Kruške, jabuke i zove.
Odlično.
Ovo će biti poslednje puštanje krvi.
Iako tvom telu predstoji još mnogo oporavka.
Umorni ste. -Jesam.
Ali bila sam umorna i ranije.
Devojčica ne spava.
Šta joj se dogodilo?
Strašne stvari.
Ispričala vam je svoju priču? -Ne, ne govori. Ne jede i ne spava.
Kako se zove?
Margaret.
Ko je ona?
Upoznao sam njenog oca. Zemljoradnika.
Pa, mrtav je. -Izgleda. -A majka?
Mislim da je mrtva. -Kako? -Ne znam. Odavno.
Ubijena? -Možda.
Veoma dobro lažete.
Da li je devojčica videla?
Mogla je.
To je previše za jedno dete.
Žao mi je zbog vašeg prijatelja.
Hvala. -Želite li da se pomolim za njega?
Kako želite.
Kako se zvao?
Edvard.
Neka se ne plaši srce vaše, jer verujete u Boga i verujete u mene.
U domu Oca moga ima mnogo stanova.
I kad vam pripravim mesto, doći ću i uzeću vas k sebi.
Jer gde sam ja, biće i on.
A put kojim idem, on zna.
Ima nož. -Margaret! -Ubola me je! -Margaret!
Sve je u redu.
Margaret, sve... sve je u redu. Margaret, sve je u redu.
Ne poznaje ovo ostrvo. Ima divljih svinja.
Margaret! -Margaret! -Margaret! -Margaret! -Margaret!
Margaret!
Daj.
Oni ljudi koji su te povredili,
znaju li da si ovde?
Kako se ja zovem?
Izgovori moje ime.
Rendolf.
Tako je.
Ko je Mali Džon?
To ime nemoj nikad da izgovaraš.
Ako izgovoriš, doći će mačka i poješće ti jezik.
Sve je u redu.
Spavaj.
Ja ću motriti na oluju.
Dobro, lezi.
Zatvori oči.
Možeš da spavaš.
Spavaj.
Hvala ti što si je vratio.
Nije to ništa.
Znaš li priču o ovom prioratu? -Ne.
U davna vremena, pre istorije, ovo je bilo sveto mesto drevnih Druida.
Obožavali su nepoznate bogove.
Klanjali im se u ovim šumama.
Zatim su davno došli Rimljani i osetili moć ovog mesta,
pa su podigli svoje hramove.
I narod za narodom osećao je to, pa su dolazili ovde da se mole.
Bezbrojni bogovi, pleme za plemenom,
koji ne bi ni znali da razgovaraju jedni s drugima.
Pa ipak, sve nas je privuklo ovo mesto.
Veruješ li da na ovom ostrvu ima magije?
Verujem da u njemu ima moći.
Video sam moć priča.
Njima se ljudi mogu navesti da čine strašne stvari.
A onda te strašne stvari postanu priče.
A priče...
Ne. Nijednoj od njih ne možeš verovati. Ne možemo im se poveriti.
Noževi seku hleb isto kao i meso.
Sve je pitanje ravnoteže. -A ima li ravnoteža poslednju reč?
Mislim da, kad ravnoteža ne bi imala svoju ulogu, mi ne bismo bili ovde.
Ovaj svet ne bi... postojao i...
ne bismo razgovarali.
Razmišljaš li ikada o tome?
O neverovatnoj preciznosti ravnoteže tokom tako dugog vremena.
O ravnoteži potrebnoj da nastane jedna reč, bilo koja određena reč.
Koja može preći s usana i...
biti shvaćena u dva uma.
Rendolfe.
Hvala ti.
Nisi gladna?
Ne?
Uskoro ću umreti.
Kako to znaš?
Osećam to u sebi.
Kako se osećaš?
Deluje ispravno.
Neko je tamo.
Voda je danas bila darežljiva.
Počni od stopala. Mali rezovi. Dobro. Sada druga.
Dobro. O.
U redu. Dobro. Tako, sada nastavimo niz prednju stranu.
Pravo preko stomaka. Dobro.
Dobro. Daj mi. Dobro. Pazi na ovaj.
Baš ovako... baš tako. To je to. Uradi drugi.
Tako je, tako je, tako je. Povuci.
Ti si hrabar mladić.
Hvala, sestro.
Jesi li gladan, Arture?
Jesam, sestro. -Sara će ti večeras spremiti dobru večeru.
Čorbu od haringe. Čorbu od haringe.
Da li to voliš? -Da. -Odakle si, Arture?
Sa porodičnog imanja kod Kesvika. -Kod Kesvika? -Da, gospodine.
Rendolf. -Rendolf. Kod Kesvika. -Gubavac kaže da tražiš svoju sestričinu.
Da. -Napali su vas?
Jesu. -Na putu?
Da. -Ovde ste bezbedni. -Koji put?
Put za Kesvik, gospodine.
Hvala Gospodu što si preživeo. -Zahvaljujem Mu.
Šta kažeš na kruške s medom posle večere, za toliku hrabrost?
Hvala, sestro. -Dobro.
Mala Margaret. Onaj čovek, Artur.
Jesi li ga ikada videla pre nego što si došla u priorat?
Margaret.
Oni ljudi... Ljudi koji su povredili tvog tatu.
Jesi li im videla lica?
Tata mi je rekao da bežim.
Tata je prestao da se moli.
Bio je ljut.
Molio se u sebi.
Kako se tata zove?
Tvoj tata je tvoj tata.
Donesi to ovamo.
Ovo je odlično urađeno.
Vidiš kako se ovde prirodno savija.
Da. Sada moraš da ga izbalansiraš da se ravnomerno savija.
Zato ovaj deo ovde treba da se istanji. Važi?
Možeš li da napraviš jedan za mene?
Želiš da ti napravim luk?
Može.
Danas sam se setila priče pesnika po imenu Lukrecije.
Pisao je o onome što nazivaju atomima.
Govorio je da, ako rastaviš drveće, ljude i kamenje,
to su najsitniji nevidljivi delovi
od kojih je sve stvoreno.
I ti atomi plove kroz prazninu i...
pa, ponekad, bez ikakvog razloga, promene svoj pravac.
Sasvim malo, ni koliko vlas kose.
A da nije bilo tog malog...
nepredvidivog skretanja koje tera atome da se ukrštaju i prepliću...
ništa pod nebom ne bi postojalo.
Da. Dobro. Jače. Tako je. Dobro.
Dobro je. Jače.
Daj da ti pomognem.
Uhvati onaj. Dobro. Eto ga!
Dobro.
Koji ti se više dopada za tvoj luk? Hajde da ih pogledamo. Dobro.
Eto. Oba su dobra.
Margaret! Margaret! Dođi da se igramo!
Arture. Znaš li da postavljaš zamke? -Da. -Dobro.
Treba mi snažna ruka. Pođi.
Ima li tvoja porodica zemlju?
Da.
Koliko vas ima?
Ne znam.
Jeste li dobro?
Jesam. Jesam. Samo više nisam mlad kao nekad.
Treba mi pomoć da ustanem.
Hvala.
Baš su te dobro nagrdili.
Jesu. -Ko?
Jedan čovek. Nekoliko ljudi. Razbojnici. -Jedan čovek? Razbojnici?
Da.. -Mogu li da pogledam?
Baš je gadna povreda. Srećom pa si preživeo. Prava sreća. -Da.
Treba da budeš zahvalan što si živ. -Da. -Udario te je motkom?
Sreća pa ti nije odrubio glavu.
Rendolfe.
Moše?
Priorica je rekla da dođete.
Da li vas mnogo boli?
Sećate li se drveća?
Kruške, jabuke i zove.
Odlično.
Znate da ste vi najvažnija osoba u životu male Margaret.
Ma, nisam ja važan.
Pomislite na sve ljude čije ste živote dotakli.
Svima njima smo na neki način bili važni.
Znate li priču o Gaju od Gisborna
i Robinu Hudu?
Znam.
Kažu da ste ga ubili.
Da li ste mu zaista odsekli glavu?
Pomešali ste nešto, gubavče. -Neću nikome reći.
Ali nemoj lagati čoveka na samrtnoj postelji.
Dakle, jesi li mu zaista odsekao glavu?
Nije bilo nikakvog Gaja od Gisborna.
Bila je to samo jedna od mnogih priča koje su se prenosile.
Ali drugim ljudima jesam odsecao glave.
Zaista se ne sećaš?
Ne. Razmisli o tom imenu.
Postojao je Gaj od Gisborna.
Ali mu nisi odrubio glavu.
Odsekao si mu uvo.
Rekao si da bi, u nekom drugom životu,
zajedno popili piće.
Sećaš se toga?
Kao da smo pronašli taj drugi život.
Ipak, postoji jedna surovost za koju bih te zamolio da je ne počiniš.
Čuvaćeš voćnjak dok i ti ne umreš.
Služićeš priorici...
i ljudima ovog priorata, sadašnjim i budućim.
Ali ni u jednom trenutku tog vremena...
tokom tih dobrih i mirnih godina,
nećeš reći priorici ko si zapravo.
Zašto?
Zato što...
jedna od onih bezimenih, bezličnih smrti u senkama tvog uma...
iz nekog drugog života...
bio je njen voljeni.
Obećaj mi.
Robine...
Obećaj mi.
Zbogom, Brigida.
Arture.
Pođi.
Na drugoj obali je jedno dete.
Možda je to tvoja sestričina.
Gubavac je rekao da tražiš nestalu sestričinu.
Da. Može li biti ona? -Videćemo.
Ne vidim nikakav trag ljudi.
Trebalo bi da sačekamo. Možda će se vratiti.
Kako se zoveš?
Artur. -Ne traći vreme lažući me.
Kako ti je pravo ime?
Godvin.
Odlučuješ, Godvine, da li ćeš to sam učiniti...
ili ćeš dovesti svoju porodicu.
Šta da učinim? -Koliko si ljudi ubio, Godvine?
Koliko si dece ubio?
Ubio sam toliko njih da više ne mogu ni da ih izbrojim.
Duže nego što si ti živ. Ubijam rodbinu onih koje sam ubio pre čitavog života.
Ne sećam se prvih, koji mi tada nisu ništa značili, ali...
njihova braća, njihova deca, njihovi unuci, oni se mene sećaju.
Zato sada moram da ubijem njih.
Iznova i iznova.
U različitim obličjima, poput senki. Opet.
I opet, i tome nikad nema kraja.
To je prokletstvo, Godvine.
I sam ga navlačiš na sebe, čak i kada postupaš iz dužnosti.
Njega nije briga za tvoju dužnost. Ovaj svet mari samo za krv.
I krv je sve što će ti zauzvrat dati.
Ali želiš li da ubiješ dete, Godvine?
Želiš li da budeš odgovoran za ubistvo jedne devojčice?
Ne.
Otac ti je mrtav?
A stričevi?
Ja sam najstariji koji je ostao.
Ko je još živ, Godvine?
Moja majka.
Moje tetke. Moje sestre. -Imaš dom, Godvine?
Da. -Idi kući.
Reci svojoj porodici da su svi krvni dugovi plaćeni. Jednog dana biće.
Spavaj u svom krevetu. Čuvaj život
koji tek treba da podeliš sa svojima.
A ako se vratiš ovamo,
prokockaćeš ovu priliku za život koju ti sada pružam.
I prerezaću ti grkljan i više nikad neću pomisliti na tebe.
Idi sada.
I ne osvrći se.
Mislila sam da si otišao.
Ja sam Robin Odmetnik.
Ti... Moraš da znaš da sam čudovište.
Nisam Rendolf.
Ja sam odmetnik, Robin Hud.
Žao mi je...
Reci mi da treba da odem.
Otići ću odmah.
Lezi u krevet.
Brigida... -Lezi.
Spalio si mog muža živog.
Sanjam da je već bio mrtav, ali zašto si inače zabarikadirao vrata?
Činilo mi se kao čitav život dok sam pretraživala pepeo našeg doma.
A izgledao je tako sitno.
Sklupčan u uglu, a toliko toga od njega je nedostajalo.
Ali koliko god da sanjam, znam da je bio živ.
Jer je, sve do samog kraja, svojim telom štitio našu decu.
Rendolfe...
to sam ja.
Ljudi govore o Robinu Hudu.
Pričaju njegove priče.
Sve su to laži.
Laži koje sam davno ispričao.
Da bi budale...
pošle za mnom u tamu.
Robine.
Šta su ti uradili?
Ne boj se.
Izvešću te odavde.
Izvešću i malu Margaret.
I zajedno ćemo započeti novi život. -Edvarde...
Pričaj mi o svojoj ženi.
Moja žena.
Margaret.
Moja žena, Margaret.
Opiši je.
Da je opišem?
Kosa joj je...
crvena kao...
zalazeće sunce.
Kao letnje sunce na zalasku.
Crvena kao... letnje sunce...
na zalasku.
Robine...
Jesi li pronašao svoju pravu smrt?
Spreman sam da to okončam.
Ovaj život dugujem tebi.
To je monstruozno.
Ali ovaj život dugujem tebi. -Ne duguješ mi ništa.
Nikada ranije nisam oduzela život.
Može biti kao orezivanje cveta.
Pa, ne bi trebalo da bude. -Da, ne bi trebalo.
Ali može.
Pomažem onima koji dođu na ovo ostrvo.
Lečim ih.
Molim te.
Izleči me.
Mala Margaret...
tvoj otac se zvao Džon.
Poznavao sam ga mnogo godina.
Pre nego što je postao tvoj tata.
Upoznao sam ga...
jednog dana na mostu...
iznad nabujale reke.
Bio je tvrdoglav.
Nije hteo da se skloni. Ne pred bilo kim.
Čak ni preda mnom.
Pa smo se potukli. Na tom mostu.
Udari. Napred-nazad.
Tresnuo sam ga po glavi.
A on mene udario u stomak.
I zateturao sam se na mostu.
Pljus! Oborio me je na guzicu.
Kad sam se nekako izvukao,
mokar do gole kože,
zagrlili smo se.
Tvog tatu smo zvali... Mali Džon.
I mnogo godina smo živeli...
kao odmetnici u zelenoj šumi.
Priređivali smo gozbe.
Mi... Davali smo srebro... nejakima.
Ne...
Ali to srebro smo krali.
Krali smo ga...
od... od loših ljudi.
Razumeš?
Loših ljudi.
Tvoj tata...
želeo bi da ti kažem...
jer te je mnogo voleo.
Nikome to ne smeš reći.
Čak ni deci sa kojom se igraš.
Nikada im ne smeš reći ime svog tate.
Napolju ima loših ljudi.
I ljuti su na tvog tatu.
Zato su ljuti i na tebe.
Možemo li to sačuvati kao tajnu?
Ja mogu da sačuvam tu tajnu, mala Margaret.
Možeš li i ti?
Dobro.
Sada dođi pored mene.
Uzmi ovo.
Zašto je bio "Mali"? -Molim?
Zašto su mog tatu zvali "Mali"?
Zato što je bio mali kad sam ga upoznao.
Kao ti.
Namesti.
Savij ga nogom, kao što si videla da ja radim.
Dobro. Sada idi do prozora.
Sada,
namesti strelu.
Pronađi tačku gde se voda spaja s nebom.
Povuci strelu do usta.
I zadrži.
Reći ću ti kada da odapneš.
A kada to učinim... nećeš je pustiti.
Samo više nećeš držati.
Sada. Gledaj u metu.
Tvoje telo će se uvek pomerati.
Oseti trenutak kada će strela poleteti pravo.
Pronaći ćeš ritam.
Drži dok ti ne kažem da odapneš.
Snažna si. Oseti...
to njihanje,
taj ritam.
Sada odapni.
Preveo: Dr IggY
Preuzeto sa www.titlovi.com