To nestačilo.
To mi nestačilo!
Zabijáku Kokušú.
Chci se dál bavit. Rozdáme si to na život a na smrt.
Je dobojováno.
Vždyť jsme samurajové.
Bojujeme až do konce.
Bitvy teď končí dost rychle, co?
Ty hajzlové mají pušky a děla.
Vidíš?
Víc nepotřebuješ.
Ani mi nepřijde, že jsem ho zabil. Tomu říkám civilizovaná zbraň.
Éra meče se chýlí ke konci.
Zabijáci jako jsme my už nejsou potřeba.
To nic nemění na tom, kým jsme uvnitř.
Vždycky budeme zabijáci.
Líbilo se mi, jak jsi je předtím zabíjel.
Předveď mi to.
Tak už se mnou budeš bojovat?
Zabij mě.
Když mě teď nezabiješ,
budu tě až do konce života pronásledovat.
Skončili jsme.
Ještě se potkáme, jasný?
Zabijáku Kokušú!
Éra samurajů skončila. Budeš tady až do dne svojí smrti.
Chci bojovat…
Je na tebe žalostný pohled, Bukocu Kandžijo.
Zmizel jsi před deseti lety.
A pak ses znovu objevil během Sacumského povstání,
během kterého jsi zabíjel své spojence.
Co jsi se svým životem od té doby udělal?
A co jsem s ním jako měl udělat?
Vždyť jsem celou tu dobu…
mrtvej.
Dám ti ještě jednu šanci, abys mohl žít jako samuraj.
Co?
HLEDAJÍ SE ÚČASTNÍCI
Hej! Co se to děje?
DO POSLEDNÍHO SAMURAJE
PRO TOŠIJOŠI KAWADŽIHO
PROBEREME SPOLU BUDOUCNOST POLICIE. OČEKÁVÁM VÁS V TOKIU.
Pane ministře Ókubo!
Pane ministře, prosím vás.
Když v této válce nevyhladíme šizoky,
bezpochyby se vzbouří proti novým pořádkům.
Prosím, umožněte policistům nosit pušky.
- To neudělám. - Proč ne?
Jak vás můžeme ochránit před případným pokusem o atentát?
Seberte jim meče.
- Nic víc nepřipustím. - Pane Ókubo!
Tvrdé represe vyústí pouze v další povstání.
Vzpomeňte si na konec období Edo v Kjótu.
Kolik našich mužů padlo pod meči šizoků!
Kdyby na nás chtěli zkušení samurajové spáchat atentát, nedokážeme je zastavit!
Potřebujeme pušky, abychom mohli Japonsko v nadcházejícím období ochránit!
Chcete se násilím bránit proti násilí?
Co si myslíte, že Japonsko potřebuje, aby se stalo silnou zemí?
- Lid! - A přesně lid chci chránit!
Podporu veřejnosti si nevynutíte násilím! To vám přece musí být jasné!
Kawadži.
Šizoky nebude už nikdo potřebovat. Nicméně…
pokud nenajdeme způsob, jak spolu koexistovat…
tuto zemi nečekají zářné zítřky.
Nikdy… to nevzdám.
PROJEKT KODOKU
Pane Kawadži.
Vstupte.
Promiňte, pane.
Přišel vám telegram od Ókuba.
Pro Tošijoši Kawadžiho.
Probereme spolu budoucnost policie.
Očekávám vás v Tokiu.
- Futabo. - Ano?
Jdi za nimi.
- Skutečně můžu? - Ano.
Děkuju vám.
Je to dobrý nápad?
Do setkání zbývají ještě dva dny. A navíc…
ji už pak třeba nikdy neuvidím.
Takže se na ni díváš takhle.
Jak se na ni dívám?
Jako se otec dívá na svoje dítě.
Učinilo tě založení rodiny šťastným?
Ano.
Jaké to je, mít skutečnou rodinu?
Pro záchranu své rodiny bych obětoval naprosto vše.
Naučil jsem se, že život není jen o zabíjení lidí.
Co se mě týče…
kdybych věděla, že každý den bude takový…
chtěla bych zemřít ještě ve škole Kjohačirjú.
To si říkám často.
Iroho.
- To jsem vůbec nechtěl. Já… - Já vím.
Já vím.
Jdu se projít.
Jak to myslíš, že jsou naši sourozenci ve vážném maléru? Vyklop to.
Šúdžiró Saga a Iroha Kinugasaová co nevidět zemřou. Pokud jim nepomůžete.
Nemyslíš snad…
Gentósaie?
No výborně! Trefil jsi hřebíček na hlavičku.
Kousek odsud se u šintoistické svatyně koná festival. Tam je najdete.
Stejně jako Gentósaie.
Ty…
Kdo jsi?
Dobrá otázka.
Tím si nejsem poslední dobou moc jistý.
Radši si pospěšte.
Pane Kjodžine.
- Co to mělo znamenat? Kdo je Gentósai? - Šinosuke.
Bude lepší, když některé věci nebudeš vědět.
Ale…
Když už tuhle hru Kodoku hrajeme, pojďme si ji náležitě užít.
Osmý nástupce školy Kjohačirjú, Iroha Kinugasaová.
Našel jsem tě.
To snad ne.
Můžeme začít.
Tak jo!
Jdeme na to!
Našel jsem tě.
Kokušú!
Jednou provždy to vyřešíme!
Utíkejte!
Já to věděl. Nic se nevyrovná tomu, když s tebou bojuju na život a na smrt.
Zabíjíš pro svoje vlastní potěšení.
Od tebe to fakt sedí.
Všechno je k ničemu.
Všechno je k ničemu, sakra!
A já to všechno zničím!
Přestaňte!
O co ti jde, slečinko?
Proč zabíjíte nevinné lidi?
- Nejste žádný samuraj! - Odejdi, Futabo!
A kdo je samuraj?
Tak odpověz!
Slečinko!
Ne, Bukocu. Pusť ji.
Kdybych tuhle holčičku zabil…
pak bys se mnou bojoval.
Ne. Nedělej to.
Nedělej to!
Uhněte!
Chcípni!
Kliďte se mi z cesty!
S tou rukou jsi bez šance. Vzdej to.
Chceš, abych se vzdal?
Přesně proto jsme takhle skončili.
Jaký to bylo, když ti vzali meč?
Jseš od tý doby šťastnej?
- Byl jsem šťastný. - Tak proč jsi tady?
V životě dokážeš jedinou věc. A tou je zabíjení lidí.
Vždyť bez zabíjení ani nikoho nezachráníš.
Že prej éra samurajů skončila?
To je mi u prdele. Stačí…
když ta éra díky nám začne znova!
Z cesty!
Našel jsem tě.
Kokušú!
To už stačí!
Zhebni!
Utíkejte!
To byl dobrý manévr.
Ale je s tebou amen.
Nějaká poslední slova?
Jestli nemáš navíc…
moji bratři tě hravě porazí.
Jedním si buď jistá.
Všechno brzy zanikne.
Čtvrtý nástupce školy Kjohačirjú…
Šikura Adašino.
Nemůžu uvěřit, že se tomu vyhnul.
Třetí nástupce školy Kjohačirjú…
Sansuke Gion.
Ty zrůdo!
Sansuke.
- Najednou. - Jasně.
Je až moc silný.
Utíkejte!
Iroho! Poběž!
Z cesty!
Uhněte!
Zabijáku Kokušú…
Jsem…
šťastnej.
Pane Šúdžiró!
Prvním hráčem v Čirjúdžuku byl…
hráč číslo 227, Kamuikoča.
Ano! Výborně!
Jeho dlouhá cesta z Eza stála za to.
A hráč číslo 66, Bukocu Kandžija, byl vyřazen.
- Co prosím? - Zabil ho hráč číslo 108, Šúdžiró Saga.
Nic jiného bych od Zabijáka Kokušú nečekal.
Bohužel jsme přišli o Zuřivého řezníka Bukocu.
Znamená to jediné. Zmizel další přízrak.
Tudíž máme co slavit.
- Správně. - Jistě.
Pane pořadateli, už je skoro čas.
Povinnosti volají. Prozatím se s vámi musím rozloučit.
- Generální superintendent má napilno. - Nuže.
Nadešel čas.
Doufám, že si i nadále budete užívat hru Kodoku, pánové.
Už jsem jim poslal telegram s místem setkání.
Dobře. Ať se ti bohatí parchanti dál baví.
Jistě, pane.
Vstupte.
Promiňte, pane.
Zdá se, že se Kawadži již vrátil ze své cesty.
- Hned za ním pojedu. Připravte kočár. - Ano, pane.
Pořád nevíte, kde je Šinpei?
Ne. Poslali jsme někoho k němu domů. Ale ještě se nevrátil.
Máme požádat o pomoc policii?
Ne. Ať se zaměstnanci ministerstva vnitra rozdělí a pokusí se ho najít.
Ano, pane.
Co to má…
Už jsme se dlouho neviděli, pane Ókubo.
Handžiró! Ty…
stále žiješ?
Je mi líto, že vás musím zklamat, ale Kawadži tady není.
Jak to myslíš?
Mám pro vás od něj zprávu.
„Sbohem.“
Co se…?
Co se to ksakru děje?
OKAZAKIDŽUKU
Kam myslíte, že slečna Iroha odešla?
Jak ji znám, bude v pořádku.
Zvláštní vydání!
Pane Šúdžiró, to je…
Pan Ókubo byl zavražděn?
Ale proč?
To nemůže být náhoda.
Co?
S tím má něco společného pořadatel.
Jste pan Saga?
- Kdo se ptá? - Zpráva od pana Maedžimy.
„Vracím se do Tokia kvůli naléhavé záležitosti. Pokračujte dál.“
- Rozumím. - Na shledanou.
Futabo.
Musíme se rychle dostat do Tokia.
Dobře.
Pozor! Přijíždí kočár!
Moc se nehýbej. Otevře se ti ta rána.
Děkuju ti.
Kluci.
Měla jsem sen.
O době, kdy jsme byli všichni spolu.
Jako vždycky jsem se hádala se Sansukem.
Šikura byl silný.
Všichni jsme se tehdy pořád smáli.
Jo.
To je fakt.
Kdybychom se spolu tehdy utkali o nástupnictví…
byla bych po smrti.
Přežila jsem jenom díky tomu…
že Šúdžiró utekl.
Ale dokud neporazíme Gentósaie…
nemůžeme jít dál.
Společnými silami ho porazíme.
Všichni sourozenci najednou.
Toho parchanta…
porazíme jedině všichni najednou.
Máš pravdu.
Musíme to udělat.
Jo.
Začneme tím, že najdeme své bratry.
MINISTR VNITRA ZAVRAŽDĚN
Stalo se to v Šimizudani…
- Vážně to udělal! - Pan pořadatel je vskutku impozantní muž.
Teď se budeme moct soustředit pouze na Kodoku.
Ano.
Stále nám zbývá mnoho pozoruhodných soutěžících.
Ti slabší jsou již pryč.
A zbývají jen ti silní.
ČIRJÚ, OKAKAZAKI, HAMAMACU, ŠIMADA
Nuže, pánové.
Doufám, že vás hra Kodoku bude i nadále bavit.
Na zdraví.
- Počkejte! - Utíkejte!
Je nám v patách!
Budeme si dál hrát.
Mám já to ale štěstí.
Neměl jsem dost štítků.
Dobře. To by mělo stačit.
Chcete se mnou taky bojovat, pane?
Ale no tak, proč ne? Je to zábava.
To jsi je opravdu nedokázal zabít? Vždyť jsem ti řekl, kde přesně budou.
Dál se zabíjejte. Až do posledního samuraje.
DO POSLEDNÍHO SAMURAJE
KONEC PRVNÍ KAPITOLY
Překlad titulků: Jakub Doležal