Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Urmați-mă!
Bună!
PLĂPUMARII
PENITENCIAR DE MAXIMĂ SIGURANȚĂ, NIVELUL 5 LICKING, MISSOURI
CHILL CONDAMNAT LA: 25 DE ANI
Celula 129, vă rog!
INFRACTORII NU VOR INIȚIA COMUNICAREA CU PERSONALUL CAMEREI DE CONTROL
Sunt închis de opt ani
și mai am de stat 14 ani pentru tentativă de omor.
Lumea asta
e o junglă.
Așa că trebuie să fiu ceva mai dur.
Sunt lupul ăla mare și rău aici, jos.
Dar trebuie, altfel mă mănâncă de viu.
Așa e aici. Suntem la Nivelul 5.
Așa că aici îi dau pe toți mai încolo.
Dar mă prefac.
Fiindcă aici sus devin alt om când intru pe ușă.
Ce faceți? Bună dimineața!
ORGANIZAȚIA DE JUSTIȚIE RESTAURATIVĂ
CEI DIN ATELIERUL DE CUSUT FAC PARTE DINTR-UN PROIECT.
MISIUNEA LOR E SĂ ȚEASĂ CUVERTURI
DE ZIUA COPIILOR AFLAȚI ÎN PLASAMENT ÎN ZONELE DIN VECINĂTATEA PENITENCIARULUI.
- Am nevoie de masa de tăiere! - Pe asta o pun în centru.
Eu aș zice alb sau gri. Are gri pe față.
Tocmai am primit un material gri care s-ar potrivi.
Când ai timp,
pune numele pe asta ca s-o trimit la matlasare!
- Ce nume vrei? - Uite-l aici!
- Vrei vișiniu? - Nu, roșu.
- Vrei roșu închis? - Da.
Bun…
Până aici!
Salut, ce faci?
Bărbații din OJR fac cuverturi pentru copiii adoptivi.
VÂRSTA, ZIUA DE NAȘTERE
O fac voluntar de la 07:30 la 15:30, cinci zile pe săptămână.
Unii n-au termen de liberare. Unii poate nu mai ajung acasă.
Așadar, ăsta e felul lor de a se răscumpăra.
Acum cinci luni, a venit lista copiilor aflați în plasament.
Și am văzut că eu și o domnișoară ne-am născut…
JIMMY CONDAMNAT: PE VIAȚĂ
…în aceeași zi.
Mi-a rămas în minte.
Am început să fac cuvertura.
Multora li s-a zis că n-o să aibă nicio realizare în viața lor.
Astfel, am ocazia să le dau ceva care să le spună
„Nouă ne pasă de voi!”
Iar eu pot să văd un produs finisat.
Nimic nu se potrivește cu ce am.
- N-are instrucțiuni. - Nu, e doar o poză.
E extraordinar. E cum faci tu. E minunat!
- Îmi plac modelele care arată așa. - E superb!
- Da. - Da.
Tare!
Au vrut ca această cuvertură să fie în stilul anilor '60 și era hippie.
Odată ce e gata pătratul ăsta,
o să continui cu asta.
Nu pe partea asta.
O să vină pe partea asta.
Apoi, asta o să vină aici.
Sunt nouă secțiuni, cum le numim noi.
Acestea conțin 81 de piese fiecare.
Apoi, 12 secțiuni dreptunghiulare
ce conțin 99 de piese fiecare.
Și sunt patru secțiuni mari pe toată cuvertura.
Acelea au și ele 99 de piese fiecare.
Asta are peste 3.500 de piese doar pe față.
Acum e martie, și trebuie s-o fac până la 1 mai.
Așadar, sper!
ATENȚIE
DACĂ LUAȚI CEVA DE PE RAFT, VĂ RUGĂM SĂ LĂSAȚI ORDINE
Le arătăm cum să taie.
Primul lucru pe care-l facem
e să punem modelul pe caroiaj.
E esențial să faci asta înainte de orice.
Eu când încep, am imaginea în cap, dar nu pot s-o desenez.
Deseori, iar Ricky o să mă omoare,
încep direct să tai.
Iar apoi…
mă trezesc în toiul nopții.
Și atunci fac desenul.
Eu nu folosesc modele. Nu-mi place să copiez.
Eu mă bazez pe culoarea de lângă.
Îmi place s-o fac așa. Astfel, modelul îmi aparține mie.
Ce fac eu e
că întâi tai ce o să pun în mijloc.
Piesa din centru are, de obicei, 130 pe 75 de centimetri.
Odată ce tai așa, știu că trebuie să pun 75 sus și jos
ca să adaug la 50,
și așa obțin 200 cm.
Eu nu știu prea multe fiindcă sunt încă la început.
Ce o să faci mai departe?
O să termin rândurile astea două, apoi următorul vine sub ăsta.
Piesa asta e greu de zis unde vine.
E foarte bine.
Vezi, niciun colț nu se desprinde!
Haosul organizat descrie cel mai bine încăperea asta.
- La cine e cuterul? - Da, dă-l încoace!
E ca personajul acela din desenele animate
care vine cu foarfeca printre hârtii care zboară peste tot.
Ceva nu e în regulă.
- Nu-mi place. - Cum ai reușit?
E un șir de acțiuni: tai, coși, calci,
tai, coși, calci, și continui în cerc.
Apoi, trecem la pasul următor. O să fac partea de jos.
Ăsta o să fie dosul cuverturii cu fluturi.
O s-o ducă la matlasare. El o să-și facă treaba lui.
O să vedeți cuvertura finisată!
Ia să vedem!
- Arată bine! - Hei!
Hei!
Așa, ruleaz-o!
Suntem o comunitate mică într-o comunitate mare.
- Arată bine! - Astea-s mai mari.
Mă pripesc.
În afara atelierului OJR, stai cu toți ceilalți deținuți.
Dar ei habar n-au cum ne simțim noi aici.
Nu toată lumea înțelege, dar noi, da.
Mie îmi place să stau cu băieții ăștia de aici, cu fiecare.
Avem aceeași stare de spirit și lucrăm complementar.
Dar fiecare are preferințe.
- Lui Fred îi plac culorile. - Asta merge…
Lui Jimmy îi plac stelele.
Sunt frumoase!
Rod alege materialele.
Iar asta e preferința mea. Fluturii.
Dacă se poate, pot să vă arăt ce am făcut aici?
Categoric!
Am făcut-o săptămâna trecută
pentru o fetiță.
Eu am făcut-o.
Dacă faci șapte și jumătate,
iei opt de aici, opt de aici sau un sfert…
- Și iese? - Merge. O să iasă perfect.
- Nu știam. Dar acum am înțeles. - Da.
Ricky e un profesor bun.
Peste o săptămână o să faci niște cuverturi frumoase
cum nici nu credeai.
Dacă ai nevoie de ajutor
sau să înveți să faci ceva, la Ricky te duci.
El n-a mai cusut niciodată. O să vrea să învețe.
Ai făcut treabă chiar bună aici.
Sunt petice rămase din alte cuverturi.
Le iau, le tai și apoi le cos la loc.
El e maestrul.
Învățăm de la sensei.
Majoritatea celor de aici a dat-o în bară grav de tot.
Și caută, cum să zic…
Un țel.
Forțezi puțin, îl slăbești, apoi rotești…
Și iată că ai terminat!
Îmi place mult ce fac.
Cel mai mult îmi place că am grijă de copiii adoptivi.
Când mă gândesc la fete, îmi vin în cap roz, mov, verde.
Când mă gândesc la băieți, mă gândesc la negru, galben, albastru.
Mă detașez de toate și cos.
Așa evadez eu.
Așa evadez. Asta mă scoate de aici.
Când fac asta, nici nu sunt aici.
PRINCIPII DE VIAȚĂ BIBLIA ZILNICĂ
Nu toți pot lucra aici.
Trebuie să nu încalce regulile de conduită.
Încerc să nu mă gândesc de ce sunt închiși.
Îi tratez ca pe niște oameni fiindcă asta sunt.
Mama a fost cel mai important motiv pentru care fac asta.
Mama ei, bunica mea,
le cosea toate hainele și cuverturile din petice.
Asta mi-a dăruit mie copilăria mea.
Eram tinerel când am fost închis.
Pune degetul acolo și ține! Chiar de colț. Acum…
Acum am 64 de ani.
Aveam 20 când m-au închis.
Am fost un dobitoc și am dat-o în bară grav de tot.
Dar n-aveam probleme mari. Am avut părinți buni.
Îmi era bine.
Dar m-am înhăitat cu cine nu trebuie și am greșit.
Dar a trecut mult de atunci.
E prima dată când Jeremiah face o cuvertură.
Dacă te uiți la aceste puncte,
totul e executat cum trebuie.
Prima cuvertură!
Înseamnă că mi-am făcut treaba.
Mama mea ar fi mândră de ea.
Așa e.
Hopa, e invers!
Întinde-o până acolo!
Sunt închis de aproape 38 de ani.
După o vreme, începi să te gândești la familie.
Și când te gândești la ei, iese adevărul la iveală.
Ce de nenorociri am făcut!
Mă drogam…
Eu eram cu alcoolul.
Am decăzut pe la 20 de ani.
Atunci m-au închis.
Am fost închis pentru crimă.
Sunt vinovat pentru ce am făcut.
Categoric!
- Deci, da… - Ne asumăm răspunderea.
Păcat că nu am simțit lucrul ăsta și nu l-am arătat
înainte să ajungem aici!
Iar asta e greu de înghițit.
Regretele sincere.
După 30 de ani…
Știi, e…
Da, nu știu…
Fiindcă mama înseamnă mult pentru mine.
E greu.
Mi-e greu să vorbesc despre asta.
Băieți, a venit un colet!
Bun! Ce e în pachet?
Așa a zis: „A venit un colet!”
Tot ce avem aici e donat.
Dacă n-ar exista oameni cu suflet mare,
care să doneze,
n-am putea să facem asta.
Pe raftul ăsta sunt mai multe pentru copii.
Avem niște gogoși desenate,
note muzicale, ceva cu niște piane,
Ceva cu mâncare, alune, avem și șuncă, da.
Asta e umplutura pentru pături și veste grele pentru copiii autiști.
Băieții n-au voie să treacă de ușa asta fiindcă aici sunt ustensilele.
Avem foarfeci, cutere rotative…
Li se zice „tăioase”.
Orice poate să taie.
Fiindcă nu se cade să ajungă pe mâna oricui.
Când vin dimineața, le iau pe condică.
Asta e trusa lui Potter, cel de acolo.
Asta e desemnată lui.
Avem un inventar principal, unde scrie și ce e în ea,
în caz că dispare când o are la el.
E răspunderea lui.
Dar n-a dispărut nimic niciodată!
Când eram mai tânăr,
am învățat să cos, dar făceam tapițerii.
Îmi deschisesem propriul atelier.
N-am mai cusut așa ceva. Eu lucram cu piele și vinil.
La vinil și la piele trebuie să tragi tare.
Astea-s mai delicate.
Hopa! Am făcut buba.
O prostiuță.
Mi-a luat cam o săptămână și jumătate
să învăț să umblu cu materiale mai ușoare.
Da, mă duc s-o calc.
Am făcut o altă cuvertură cu fluturi,
și asta a fost superbă.
Am numit-o Licuriciul.
La ce culori avea, era superbă.
Mamei îi plăceau fluturii.
Așa era. De asta îmi plac mie fluturii.
Mereu când cos fluturi, mă gândesc la ea.
Cel mai arzător m-a rugat
să nu fiu iarăși cum eram înainte.
Să las furia.
Să fiu mai răbdător,
să fiu mai înțelegător și să am compasiune.
Iar dacă cineva ți-a făcut ceva rău,
nu înseamnă că trebuie să i-o întorci.
O să sune ciudat,
dar când sun acasă, ai mei aud în vocea mea.
Și, în conversațiile noastre,
zic: „Te-ai schimbat. Ai reușit.”
Și-mi zic: „Da, am reușit!”
Numai fluturi!
A învățat cum se face. Fiindcă acum face triunghiurile.
HOPA SUS!
Mă doare capul.
Ai niște paracetamol?
Aș lua tot flaconul.
Mă agit printre culori și modele…
Nu știu ce o să fac azi.
Sunt…
Când…
Sunt bătrân și trebuie să mă concentrez.
Mai am 17 secțiuni masive pe care trebuie să le fac.
Și am petrecut toată noaptea făcând schițele.
Când mă frământă ceva, mă scol și fac de-astea.
Trebuie să fie gata peste două săptămâni și trag cât de tare pot.
Fir-ar să fie!
Am greșit.
Fiecare rând a fost cusut în direcția greșită.
Trebuie să desfac toate rândurile,
să le întorc invers, apoi să le cos la loc.
Așa că trebuie să descos pătratele astea două mari,
să le întorc și să le cos din nou.
Treaba asta nu era pe listă azi…
Uneori, se mai enervează.
Ți le adun eu.
- Trebuie călcate întâi. - Le calc eu rapid.
- Bine. - Sau cât o dura.
Da, n-ar trebui să dureze mult.
Când s-a văzut că nu mai am timp să fac cuvertura în stilul anilor '60,
a intervenit Potter.
- E excelent! - Mersi!
Ia uite, toate sunt perfecte!
Face treabă rapid.
Te șochează.
Le-ai făcut pe primele două. Pune-le deoparte!
- Câte două odată? - Întocmai!
- Bine. - Ai înțeles.
Sunt gata.
Dacă m-aș uita la mine când eram tânăr,
aș zice că ar trebui să ne străduim să-i ajutăm mai mult pe ceilalți.
Și…
mă gândesc la asta de când mi-am pierdut fiul, în 2000.
Fiul meu a murit la vârsta de 15 ani.
Avea nevoie de inimă și plămâni.
Iar eu am ajuns la 40 de ani, în închisoare.
M-au ros remușcările și vina.
Când sunt aici făcând ceea ce facem,
stau concentrat.
Când stau concentrat, nu mă mai gândesc la astea.
- Ascute-mi și mie foarfeca, te rog! - Se învechesc și se uzează.
Parcă lipseau bucăți din ea.
- Să nu îndrăznești! - Era să-l păcălesc!
Fir-ar!
- Îți dau gaură în braț! - Ricky caută să fie dominat!
Să-l îmbrăcăm pe Ricky cu vesta!
- Poate îl calmează. - Orice, numai să-l potolească!
- Îți stă bine, Ricky! - Mersi, Rod!
Un minut!
Ești un manechin bun.
Asta are aproape 3 kilograme. Pentru un copil de 27 kg.
Se duc la o școală pentru copii autiști.
Aici e…
Iată un răspuns după ce am trimis veste unor copii!
Scrie: „Bună! Eu lucrez într-un cămin. Văd des copiii care au primit cadourile.
Cel mare a zis că e cel mai frumos Crăciun al lui,
și s-a bucurat.
Celui mic, cu autism sever,
îi place vesta lui, și a transformat camera în locul lui de joacă.
Îți mulțumește mult, s-a bucurat enorm.
A zis că nu i-a mai văzut așa bucuroși.”
M-a înduioșat.
Domnule Potter!
- Da! - Vrei să vii cu mine?
Da. Te urmez, Fred!
Le-am așternut aici.
Frumos!
Și uite…
aici.
Și…
- Ce nebunie! - Da.
Așa se pare. Piesa asta vine aici și se întoarce.
- Da. - Iese bine!
Cred că, din greșeală, o să iasă bine.
Așa cred și eu.
- Când poți tu! - Bine.
- Trebuie să le pregătim pe astea. - Da.
Bine.
Ai aplatizat-o!
Bine.
- Acum ai cheie? - Să-l pârăsc?
O să le placă.
Fred nu mai vine.
Zilele trecute a fost raportat
și au fost nevoiți să-l excludă.
El mai lucra la una-alta în celulă.
A fost prins cu o lamă la el,
tăind haine și reparându-le.
Și e dificil.
Dacă nu stai cu mintea aici
și nu te străduiești să rămâi aici, eșuezi, ca el.
Și lucra bine al naibii.
Dar uneori nu te mai gândești. Și ești luat pe sus.
Aici, oricine poate să fie luat pe sus și dus jos acolo.
Apoi nu mai poți să urci aici.
Fără Fred, cred că n-o să mai fie la fel.
Nu uitați unde suntem! Nu suntem perfecți, dar ne străduim.
Încercăm să fim mai buni.
Poate că mai avea puțin până să reușească.
Atâta tot.
Bună, Paul! Am adus cuvertura.
Stai așa!
Ce naiba?
E stricată.
Trebuie să ne oprim.
Să scoatem asta de aici! Trebuie s-o scoatem și s-o descoasem.
Avem o problemă.
Trebuie s-o finisăm până duminică.
Ia uite aici!
Materialul nu a fost întins cum trebuie.
Atunci, o să apară cute mici.
Așa ceva nu pot să admit.
Fiindcă cineva o s-o folosească multă vreme.
Trebuie să descoasem tot.
Vai, asta e ciupită rău!
Of, Fred! Fir-ar să fie!
Prinde-o! Adu-o încoace!
Ce de pătrate!
Ai așa ceva? Un pătrățel mic.
Din același material.
- Verde? - Nu, nu se poate verde.
- Bine. - Da, așa! Bine.
Fred a văzut-o?
N-a apucat.
Trebuie să punem asta la loc!
Vezi? Nu mai sunt.
Gata. Vezi ce ușor e? Nu e mare lucru.
Gata, e sus!
Mai sus de atât nu pot.
S-o arătăm și invers!
Am avut o mică problemă.
Acum ne-am revenit.
Lui Ricky o să i se rupă sufletul când o să plec.
- Da. - Mă mut la alt nivel.
Sper că peste cinci ani o să fiu acasă. Sau mai repede.
Suntem aici de mulți ani.
Suntem închiși împreună de aproape 25 de ani.
- Nu o să… - N-o să ne îndepărtăm.
E greu când pleacă cineva care-ți place.
După atâția ani, v-am spus, mă uit la oameni cum pleacă
de aproape 40 de ani.
Și e dificil.
Cine știe? Poate cândva o să mă scoată și pe mine.
Să sperăm!
Pe de altă partă, meriți…
Am făcut ce am făcut. Și o spun tuturor.
Și nu-mi pot imagina cum se simte familia.
Nu pot.
Dar e ceva ce trebuie să…
Sper să mă poată ierta, cum mă iert eu.
În mare parte…
Majoritatea nu se pot ierta. De asta nu se pot schimba.
Fiindcă demonul e încă în ei.
Trebuie să te poți ierta pe tine ca să poți ierta.
Și trebuie să te iubești pe tine ca să poți iubi.
- Știi? - Trebuie să poți să faci asta.
Pentru că o spun cu mâna pe inimă
că de câteva ori mi-am descătușat demonul în închisoare.
Și nu sunt mândru de asta.
Dar trebuie să…
Trebuie să-l lași, odată. Altfel, te mănâncă.
MULȚUMESC
Auzi, White!
Da. Fir-ar!
Măi, să fie!
Le-au primit.
„Exprim mulțumiri față de dl. White, Chill,
și ceilalți care cos cuverturi.”
Măi, să fie!
- Ce frumos! - Nu-i așa?
E foarte drăguț.
Tare!
Mă duc să iau capsatorul și s-o pun pe panou.
Astea sunt deja tăiate.
- Nu-s drepte… - 180 pe 40.
N-ar trebui să fie…
O să-l tai pe ăsta, apoi o să-l pun pe ăsta deasupra…
DE LA ÎNCEPUTUL PROGRAMULUI DE JUSTIȚIE RESTAURATIVĂ,
AU FOST DONATE CIRCA 2000 DE CUVERTURI ORGANIZAȚIILOR,
FUNDAȚIILOR ȘI COPIILOR ADOPTIVI.
MULȚUMIRI PARTICIPANȚILOR DE LA ORGANIZAȚIA DE JUSTIȚIE RESTAURATIVĂ
A CENTRULUI DE CORECȚIE SOUTH CENTRAL PENTRU POVEȘTILE LOR.
Subtitrarea: Clara Lițescu