Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
VA PASSAR A YALE
Que tingui un bon dia, senyora.
- Bon dia, professora. - Bon dia.
No em regalaré en la miopia.
- Ho va dir Kierkegaard, crec... - Sí, però això no està, diguem, implícit?
Que és preferible que ens centrem en nosaltres mateixos?
Molta feina últimament.
Ja ho sé.
HANK GIBSON PROFESSOR LECTOR
Amb en Nock, fent-li la rosca.
Fins a la nit, Patricia.
Foucault pinta una imatge de tortura pública,
per tal de mantenir el contracte social
d'un moment en què les mostres de poder...
Faviola.
- La taula està preciosa. - Gràcies.
DESPRÉS DE LA CACERA
No refuto l'existència percebuda d'una moralitat col·lectiva.
Només...
dic que...
Només dic que fer veure que l'ètica d'una societat
no sempre ha començat amb el judici agressiu
i extremadament tendenciós de l'opinió pública...
Maggie.
Sí.
...és un engany oportú.
Amb quin objectiu?
Amb el de fer-nos sentir, com a persones,
que teníem un pla per a nosaltres mateixos. Érem...
millors o... estàvem més units.
I no era així?
¿Diries que sempre hem estat d'acord en qüestions
com Déu, el sexe, la raça o la política,
o, com que hi havia menys veus, hi havia menys dissidència?
Això em recorda a allò que vas dir. Com era?
Què era allò que vas dir?
- "Descontent performatiu." - Performatiu.
Has llegit la tesi de la Maggie?
És clar.
Només me'n deixa veure bocinets.
Però el que he llegit...
- No s'aguanta? - No.
Voldria saber què en penses tu, Alma.
Crec que té el potencial de ser genial, realment genial.
I per què l'amagues?
Per què? Ets molt tibada.
Per què ets tan tibada? Tota la teva generació és molt tibada.
Per què, hòstia?
- Perdó. - Perfecte. Exemplar.
Us fa por dir una cosa equivocada?
- O... ofendre algú? - Ho sento.
Des de quan ofendre algú és un pecat capital preeminent?
- Bé, no tinc una data exacta... - No passa res.
...però més o menys des que la vostra generació
va començar a generalitzar la nostra.
Tens por que et menyspreem si no és perfecta?
Tota vergonya que tinguis sobre la teva autoexpressió
és falsa. Són bajanades.
- Bajanades. - Exacte.
Són bajanades.
- Vaja... - No pots corrompre
el teu propòsit individual, la claredat de la teva veu.
És massa lúcida.
Entesos. Em sembla el moment ideal per anar al lavabo.
Per què? Perquè necessites el lavabo o...?
Reina, no vagis al de sempre, que en Frederik hi té un projecte.
Ves al de convidats del fons.
Entesos.
Tinc la sensació que vosaltres dos
us sentireu buits quan aconseguiu allò
en què us heu obsessionat tant els darrers sis anys.
De vegades, un somni acomplert
pot ser més desconcertant que...
l'anhel que el precedeix.
Això no és segur.
Va, Alma, que la modèstia no es converteixi en engany.
No és... No és un cim, Fred.
No és una cerca... teleològica i egoica.
La titularitat és un llindar.
Només és un llindar per tenir més llibertat per seguir tot impuls,
tot desig, tot interès que tinguis sense por de retrets sistemàtics.
No poso en dubte el seu valor. El que pregunto
és si és una cosa prou important per dedicar-hi tota la vida.
Quelcom per sobre de responsabilitats i conseqüències.
¿Què passa si...
només un ho aconsegueix?
Si soc jo, t'enfadaràs?
Sí, m'emprenyaré de valent.
Jo també, si ets tu i no jo.
Em cabrejaré.
O potser l'estrès serà massa per a la vostra amistat?
Diria que a en Hank no li agrada perdre.
Merda.
Ara de debò, ¿quants dels nostres alumnes
tenen vides privades que no passarien el judici modern?
- Tots, bé, la majoria. - Exacte.
- Molts. - Sí, però ho perdonem. Per què?
- Necessitem esbrinar... - Ho perdonem.
...com perdonar-ho, perquè són canònics.
Nietzsche es presta a la propaganda nazi.
Carl Schmitt va més enllà. Ell era un Nazi.
És clar.
- I Hegel no controlava el Hegel petitó. - D'acord.
- Heidegger. - Petitó?
Heidegger tractava de pena Arendt.
Aquella dinàmica era per tornar-se boig.
Crec que no podem atribuir la culpa només a un.
Aristòtil, xenòfob.
- Tots eren racistes. - Sí.
I Freud era misogin.
Ho has sentit, estimada?
Freud era un misogin.
Era una altra època.
- No t'hauria de preocupar... - Estàs bé?
- ...la titularitat. - Sí.
A mi?
L'anaves a aconseguir de totes maneres, però ara ja és segur.
- Què vols dir? - Deixem-ho estar.
No, tinc curiositat.
- Il·lumina'ns. - Molt bé.
No pots negar que és la cultura.
L'enemic comú s'acaba d'escollir,
i és l'home blanc cishetero.
Arthur, em sap greu.
No sabia que estaves passant per això,
que et senties tan victimitzat.
No ho he dit pas, això.
No calia.
Però t'estàs lamentant
perquè ets blanc
i home i hetero i, lamentablement, cis,
en un temps en què la cultura acceptada és fingir,
ja saps, fingir que no prefereixes aquestes coses
¿i això et converteix en el primer home d'aquesta sala o de la història...
De la història.
...que sent que l'opinió de la societat el puteja?
- Només... - No.
Només dic
que abans un home guanyava una dona igualment qualificada
perquè era home.
Però ara una dona guanya un home igualment qualificat
perquè és dona.
A veure si ho entenc.
¿Estàs dient
que, malgrat...
les distincions professionals que he acumulat
al llarg dels anys en un ambient profundament misogin,
malgrat tornar d'una excedència prolongada
per ratificar la meva posició singular com a dona en aquest camp,
la meva possible titularitat no me la podria guanyar
perquè la seva assignació coincideix
amb el servilisme sobtat de l'educació superior per la inclusió?
- És això, Arthur? - No, d'això...
- M'ha passat per alt res? Pastís. - No...
- Toca pastís. - O sigui...
- Pausa per al pastís. Ets magnífic. - No volia... Gràcies.
Ho has fet genial, de debò.
Em podries haver fet costat.
Ha estat divertit. Volia veure com te'n sorties.
- Ho has fet bé. Ara mengem pastís. - Sí.
Volies veure com s'enfonsava el Titanic.
Deixa't de grandiositats i menja el pastís, hòstia.
No, no el penso ni tastar.
No siguis tan dramàtic. Només és un comentari.
Maggie, deixa'l guanyar. Cal coratge per ser tan torracollons.
Se t'ha ocorregut no ser-ho?
I tant.
Una mort lenta encaixaria amb el teu martiri recent.
- Arthur. - Pastís.
- No us oblideu de la nata. - No ho farem.
Gràcies.
Ja està. No diguis res.
- Adeu, Fred. - Fins aviat.
- Fes que calli. Que... - Gràcies.
Bona nit.
Aquest noi és una cotorra.
No em miris així.
No he dit res.
No saps amagar el que sents.
És un honor que m'ho digui una experta com tu.
Estic bé. Fa setmanes que no em fa mal. Ha estat una vetllada agradable.
Això és la cirereta.
Suposo que ha estat agradable per a tu.
- Agradable gaudir de l'obsessió d'en Hank. - I a ell li ha encantat.
Almenys ho podria amagar una mica.
Som amics i sempre ho serem.
En Hank i la Maggie t'adoren.
- Que la Maggie sigui... - Prou.
Que sigui gai
no vol dir que estigui enamorada de mi.
Dic que tendeixes a escollir gent.
I els eleves fins a l'estat de la teva aprovació
perquè et veneren agenollats
i no per cap mèrit real seu.
La Maggie...
és brillant.
Ho és?
O només pensa que tu ets brillant?
No ho sé.
Hola.
- Hola. - Em sap greu.
- T'ho has passat bé? - Sí.
El porc estava dur.
Si passa dels 60 graus, tècnicament, és kosher.
Mai ho has fet, però sabem que t'hi esforces.
Prepararé alguna cosa per a l'Alex.
No cal, trigarà a tornar. Encara és a Boston.
Massa tard. Ja està fet.
Gràcies.
I gràcies a tots dos per una vetllada encantadora.
Mai són encantadores, però és un detall que menteixis.
Està bé?
- Gràcies. - Ja ho tens.
- N'hi ha prou? - Moltes gràcies, sí.
Entesos, bé...
Adeu.
Freddie, bravo.
Adeu, Henry.
- Intenta dir-ho de pressa. - Meravellós.
- 'Deu, com diuen els estudiants. - Gràcies.
- Un cinquè fenomenal. - Bona nit.
Bona nit.
'Deu.
Hank, no fumis a l'escala.
No fumis a... Tira, va.
No cal que me'l robis. En vols un?
Saps que ja no som als setanta, oi?
- Aixafaguitarres. - Prou.
- Nineta de la profe. - Calla.
Jo crec que ets la nineta de la profe.
- Au, va, hòstia. - Hòstia.
Hugo.
Faviola?
Avui hem abusat de tu. Quant et devem?
Són 350, senyora.
No sé què faríem sense tu. Grà...
Gràcies. Senyora Mendelssohn?
Es troba bé?
Begui aigua.
Gràcies.
Bona tarda.
Estàvem discutint l'expansió del panòptic de Foucault, no?
ALMA: On ets? MAGGIE: Vinc!
MAGGIE: Porto res? ALMA: No cal!
El panòptic, o l'estat policial,
on tots, com a ciutadans,
estem reclutats per observar-nos els uns als altres buscant ensopegades
en lloc d'estar a mercè d'una autoritat superior.
Aquest reclutament inconscient...
FREDERIK: Faré una cassoleta aquesta nit. Ens veurem després?
HANK M'apunto al beure.
ALMA Quedem al Three Sheets.
ALMA A MAGGIE ????
Va.
- Comporta't. - Que ningú s'esveri.
Ha estat un dia llarg.
Espera, no, mira.
- Vas parlar amb en Micheron anit? - No.
Vaig escoltar en Micheron.
Li tens enveja perquè és més guapo que tu.
En Find em va agafar de banda i...
traspuava desesperació perquè encara el tenen d'associat.
- És molt desagradable, creu-me. - Ja.
Així són les curses de cavalls.
I què és la titularitat? Guanyar l'or a les Olimpíades?
Doncs sí, justa la fusta.
Va, explica't.
Només els pura sang tenen oportunitat de guanyar.
¿Creus que el que va dir en Frederik
era en part cert?
No sé de què em parles,
però estic bastant segur de la meva resposta.
No, però què passarà?
Quan guanyes, quan tot s'acaba.
Tothom parla
d'atènyer l'èxit, però ningú diu res de què fas quan hi arribes.
- Això és per a mi? - Sí.
Crec que ho celebrem
i després tornem a la feina.
La següent publicació, el següent llibre...
- Opera Completa... - Entesos.
- Les conferències Locke. - Entesos, entesos.
On és en Fred avui?
Fent una cassoleta.
- Una cervesa, si us plau. - De seguida.
Fa pena, dir això d'un home.
- Li surt bastant bé. - Acabarà petant, ho saps.
No.
No ho farà.
No, tens raó.
Has vist la Maggie avui?
No, no ha vingut a classe.
Ni ha avisat ni res.
Crec que he tingut massa màniga ampla amb ella.
Ei, com va? Ei, ei!
M'agradava més quan això estava buit.
No et sento.
- Estàs bé? - Sí.
Convides tu?
- Pobre de jove... - Garrepa de collons.
No em facis això. Quin mal gust.
- Adeu. - Adeu.
Això és per a mi. Això, per a tu. Remata la feina.
- El compte. - De seguida.
Aquí el té.
Maggie, què fas aquí?
He anat al teu despatx, però no hi eres.
Va, passa, doncs.
Hi és, en Frederik?
Segurament.
Ostres, estàs xopa.
He de parlar amb tu.
Molt bé. Passa, entrem.
- Et donaré una tovallola. - Soles.
Entesos.
Sí, és que...
En Hank em va acompanyar a casa com t'havia dit.
Era agradable. Ja saps com és.
Tothom estima en Hank i...
L'Alex no és a casa. Crec que vaig esmentar que era a Boston.
Em va demanar una última copa, i doncs, bé, tant em feia i...
No recordo ni què vaig servir.
Alguna cosa que l'Alex havia portat d'una festa feia setmanes.
Tot anava bé.
No em vaig adonar de com anava de borratxo
fins que es va entrebancar anant a la cuina.
I...
em va començar a fer preguntes inapropiades.
Primer em va preguntar per la feina.
Per... l'article.
I després per l'Alex
i si teníem homes a la relació i...
quan em va fer un petó, pensava que era una broma.
No vaig fer res.
I ell va continuar
i li vaig dir que no, però no es va aturar i...
Quan va marxar, em vaig dutxar.
Què estàs dient?
Què vols dir?
Què dius que va fer?
No és obvi?
Va...
Va passar de la ratlla.
Va continuar quan li vaig dir que no.
Però què va passar de debò?
Per què ho vols saber? Em va agredir.
Que no és prou? Vols sentir una...?
Ho sap algú més?
De moment, només tu. No sé si...
Per què jo?
Què?
No ho sé. Estic fent el que toca, no?
Dir-li-ho a algú. I he...
Amb el teu passat...
Com que "el meu passat"?
Com? No ho sé.
- Què vols dir amb això? - No res.
Ha de voler dir alguna cosa.
Pensava en el teu suport a les dones del departament.
- No crec que... - Per què no entres?
- Et portaré una tovallola i en parlem. - No, ho sento.
Em sap greu.
És tard.
Em sap greu. L'article.
Sí, és clar, l'article.
Si no el publico aquest mes...
La teva feina no està tan assegurada, etcètera.
- Publica o pereix. - O triomfes o al carrer.
M'he perdut la cassoleta.
Te n'he deixat una mica al forn.
No et mereixo.
Quins pacients has vist avui?
Què?
No, és que mai vols parlar de la meva feina.
- No és cert. - Reina, va.
Ja tenim una edat i una veterania
per mentir-nos descaradament.
He vist un adolescent que m'odia,
una dona que no accepta que el marit l'enganya i...
un altre pacient, un de nou que m'ha derivat en Tim.
Te n'he parlat.
No et queia malament?
Ha estat interessant?
És massa aviat per dir-ho.
Tu...?
Tu mai...?
Sí?
Has discrepat mai d'un pacient en un tema delicat?
És clar que sí.
La majoria no venen a teràpia per trencar vells patrons.
Busquen confirmar que no necessiten ajuda.
I els dius això?
Mon pare em va explicar una història de quan començava amb la seva...
la seva consulta.
Tractava una noia jove que...
s'aferrava tant al seu dolor que el tornava boig.
Un dia li va dir
que no tenia la capacitat d'evitar repetir els mateixos patrons
durant la resta de la seva insignificant i trista vida.
No va tornar mai més.
Òbviament.
Per què?
Què passa?
No res. No ho sé.
No ho sé. Em moro de gana.
El sopar t'espera.
De debò que no et mereixo.
De debò, ningú diu el contrari.
Ha passat res?
Amb un alumne?
No.
Em pregunto si...
de vegades soc frígida.
Frígida? Tu?
Parlo seriosament.
Impenetrable, potser.
Distant? Sí.
Però no. No crec que siguis frígida
ni insensible.
No he dit insensible.
Gràcies per venir.
No tinc gaire temps.
Què vols?
Podem parlar a dins?
Escolta'm.
No sé què t'ha dit
ni què es comenta a la facultat.
Sé que semblo un d'aquests paios, però...
crec que és impossible evitar clixés.
De fet, tot això sembla un puto clixé. I ja sé...
Ja sé que amb això sembla que em faig la víctima.
Un ens innocent en aquest uròbor de qui ha dit què.
Però a això em refereixo.
Estic fotut tant si ho faig
com si no ho faig.
No dic res que no hagi dit abans
algú en la meva posició que segurament era culpable.
Així que soc culpable per associació, però...
- Hola. - Volen demanar?
Sí, si us plau. Gràcies.
Res per a mi.
Jo, el de sempre.
- Molt bé. - Gràcies.
- Res per a vostè? - No.
Entesos.
"El de sempre"?
- Sí. - Molt bé.
No és cert.
Alma, no... No ho és.
T'ho juro.
Tot va passar tan de pressa
com un grup de nyus que fugen esperitats d'un lleó que se'ls apropa.
Un moment ets amb l'arment i, de cop,
tens la pota entre els ullals d'un superdepredador
i tothom està pensant: "Hòstia, sort que no soc jo."
Crec que no pensen això.
- Molt bé. Aquí tenim saag panir. - Sí.
- I el pollastre tenduri. - Pollastre tenduri, sí senyor.
- I naan d'all. - D'all...
Dona'm el naan. Quina bona pinta.
Sí, i arròs basmati.
I un plat.
- Per si en volia. - Per si volia...
- Perdó. - Dona-l'hi a ella.
- Moltes gràcies. - Tenen coberts?
- Tenim de tot. - Perfecte.
Gràcies, Billie.
Penses dir-me per què no és cert?
O només m'has fet venir per veure si portava una forca?
Vaig enxampar la Maggie copiant...
fa uns mesos.
No li vaig donar importància.
Ella... en fi,
hi vaig parlar i va dir que estava estressada.
Li vaig dir...
Em vaig fer l'orni i ella...
Doncs això.
Però no estava convençut.
No del tot.
I llavors...
La seva tesi?
Què li passa?
No ho saps?
Ho vaig notar de seguida. L'ha plagiada.
L'ha treta directament
d'Homo Sacer, d'Agamben.
La seva noció de subjectivació i desubjectivació simultànies.
La copia quasi paraula a paraula.
Segur que tu també ho has vist, no?
Aleshores, quan vas treure el tema al sopar,
volies veure què diria jo o ens volies enxampar?
Volia veure com reaccionaria.
Sobretot davant teu.
Confirmar el pressentiment.
Confirmar el pressentiment?
Al final, sí que vam anar al seu pis.
Li vaig demanar una copa.
Per què?
Sí, ja ho sé.
Va ser un error. Una cagada monumental.
Vaig pensar que, si érem al seu territori,
fora del campus, es mostraria...
més oberta, menys a la defensiva, m'entens?
Volia, i potser vaig pecar d'ingenu o d'estúpid...
A més no poder.
Volia veure si les meves sospites eren certes.
I, bé, vam beure i...
En aquest punt...
estic nerviós de collons.
A veure, saps qui són els seus pares.
La meitat del campus són donacions seves, hòstia...
I llavors, del no-res, m'engega
que la seva parella era de viatge.
Sincerament... Sí, ja sé que sona
tot molt masculí, però...
Em pensava que em tirava la canya.
I ara estic cagat de por.
Per l'ambient actual de l'educació superior.
¿I per què coi vas al pis d'una alumna
i et beus el que et serveix?
Creu-me, en retrospectiva?
Ja ho sé, cagondena!
Però estava entestat en allò.
Havia de parlar amb ella de les meves sospites
perquè sabés que se li exigirien responsabilitats.
Li vaig dir que sospitava que havia plagiat
i va reaccionar...
Freda com el gel.
Ho va negar i l'endemà va ser com si...
Com si...
És tot mentida.
I ara serà...
serà la seva paraula
contra tota una vida de feina i esforç
i bones accions i advocant per les dones en filosofia,
treballant en tres llocs alhora. Ja ho saps.
Em va costar anys superar tots els deutes i la burocràcia.
I no deixaré que passi. No puc. No ho permetré.
He treballat de valent.
M'he escarrassat per deixar que m'ho prenguin
només perquè una meuca mentidera,
rica del cagar,
aprofitant-se del moment cultural trivial d'ara, diu que ho faci.
Que no et passi pel cap dir-li això a ningú més.
Voldran parlar amb tu.
Per què amb mi?
Perquè diu que va passar després de la teva festa.
Ara que saps la veritat,
espero que no deixis que el que és assenyat
t'impedeixi fer el que és correcte.
Professora Imhoff, no l'esperava.
No tenia cita, senyor.
Si té un moment, voldria parlar amb vostè.
Alma, seu.
Bé...
M'imagino que saps per què soc aquí.
S'obrirà una investigació oficial,
sense perdre temps i pels canals apropiats.
Crec que és important que m'avanci a aquests canals.
Considero que hi ha un conflicte d'interessos que m'impedeix
parlar imparcialment o sense sospita de parcialitat
en cas que em preguntin, com preveig.
M'alegro que no vinguis per la titularitat.
És un cap de mines, Alma. Un puto camp de mines avui dia.
L'ampolla cara és per presumir només?
El Laphroaig és fastigós.
Però, si queda bé, queda bé.
I, contra tot pronòstic, resulta que m'interessen les aparences
més que els continguts.
Tinc classe després.
És clar. Propòsit. No només administració interminable.
Dona-ho a la teva secretària.
Va, sigues amable amb la Wendy. Encara es pensa que el que fa importa.
Bé, en vull saber res, d'aquest "conflicte d'interès"?
No és res d'això.
Gràcies a Déu.
Llavors, extraoficialment?
Extraoficialment.
EL FUTUR DEL GIHADISME ÉS FEMENÍ
DRS. HUGO MICHERON I JOHN ENSLER
¿Quants cops més creus que haurem de fingir
que el Dr. John Ensler és capaç de res que s'assembli remotament
a una conversa instructiva?
Has vingut.
Sí.
Et vaig dir que vindria.
Estàs rara.
M'has espantat. Estic menjant formatge.
Ja tinc el vi negre diluït.
T'he guardat lloc.
Estava bé.
Un tema de discussió popular. Qui ho hauria dit?
Em vas agafar per sorpresa.
No vaig reaccionar bé. No és una cosa fàcil de sentir.
Imagina't d'explicar.
Vaig reaccionar d'una manera poc coherent
com a professora i com algú que es considera amiga teva.
És aquí, Maggie.
No pensava que vindria o t'hauria avisat.
Tinc dret a aquests espais.
En tinc tant com ell.
No cal que hi siguis.
Entesos?
Necessito els crèdits.
Ja t'ho firmo jo. Tant és.
Tant és, és clar.
He...
He decidit presentar càrrecs contra en Hank.
I espero... Significaria molt per a mi...
tenir el teu suport.
Més concretament, el teu testimoni.
Si arribem als tribunals.
Tens advocat?
Sí, més o menys.
L'Alex? No està estudiant?
Ja és a segon i més aviat m'assessora.
Vas anar a una clínica?
Per recollir proves d'ADN i fotos?
No és lloc per parlar d'això.
Sí, hi vaig anar.
A la de la universitat, ben fet.
No, a la de l'avinguda Whitney.
Hi vaig anar, però no ho sé. Era allà...
Hi vaig anar a peu. Estava sola, era tard i...
hi havia un grup de nois,
eren a l'entrada i em miraven.
No ho sé...
Em va entrar pànic. No ho hauria d'haver fet,
però vaig veure una càmera.
Està gravat que hi vaig anar.
I vaig...
vaig acudir a tu primer.
I, bé, encara que no tingui proves físiques,
amb la gravació i el teu testimoni
hauria de... podria haver-n'hi prou.
Oi?
Maggie, jo...
Jo no vaig veure res. No sé què vols que digui.
Et crec.
Saps que et crec.
N'he parlat amb el degà d'Humanitats avui.
- De debò? - Sí, però...
No sé quin bé puc fer al teu cas si arriba a això.
De fet, et podria perjudicar.
Com?
L'últim que em vas dir aquella nit
era que ell t'acompanyaria a casa.
I us vaig veure al vestíbul, junts,
sortint voluntàriament, això em va semblar,
si m'ho pregunten sota jurament.
Però el que t'estic demanat no és això...
Tot bé?
Sí, professora, gràcies.
- Si us plau, seguin. - Ja comencen.
- Començarem aviat. - Afanya't.
- Donem una càlida... - Maggie.
- ...benvinguda a... - Alma...
...l'investigador i expert en estudis transregionals...
- Puc comptar amb tu, oi? - ...el Dr. Hugo Micheron!
Gràcies! És un plaer ser aquí.
Qui va presentar l'últim cop? L'Arthur?
Disculpeu-me.
Què fas aquí?
No et reconec.
Com has pogut?
- Ves al meu despatx i espera-m'hi. - M'han acomiadat aquest matí.
No m'han suspès, m'han fet fora.
Si vols parlar, parlem, però aquí i ara, no.
Aquí no.
Et vaig dir la veritat.
La vas ignorar completament per salvar-te.
Estàs paranoic. Ves al meu despatx i espera-m'hi.
Ni pensar-ho.
No, m'acabo d'adonar d'una cosa.
Una cosa que abans no veia.
Pensava que tu i jo teníem una lleialtat mútua
cap a l'ètica que ensenyes tan a la lleugera.
Però m'adono que t'he sobrevalorat.
Sembles boig.
Professora Imhoff?
Està bé?
Doncs no n'estic segur, Katie.
La sang de les mans, mai se l'esbandirà.
Atura't. Sí, estic bé, Katie.
Saps la veritat i no ho diràs
perquè et farà quedar malament.
Deixaràs que em fotin la vida
quan ho podries evitar.
No tinc tant de poder, Hank.
Jo no he fet res. T'ho has fet tu.
Molt oportú.
Sí.
Ja ho sé. M'he clavat la meva pròpia espasa,
però l'empunyaves tu.
"Que la innocència faci ruboritzar la falsa acusació
i que la tirania tremoli davant la paciència."
Covarda de merda!
- Que et bombin. - Que et bombin a tu!
I tu, fes-te fotre!
Fes-te fotre!
Que us fotin a tots!
Que us fotin!
Hipòcrites consentits i privilegiats de merda!
Alma...
Ha passat de debò. No m'ho he imaginat, oi? És real.
Si és real per a tu, llavors, és real.
Tothom em mira com si hagués fet alguna cosa horrible.
Però és ell qui ho ha fet.
- Vols el meu consell? - Sí.
Digues-me què collons puc fer i ho faré. Ajuda'm.
Molt bé. Aquesta nit passa per casa i en parlem.
O no, no has de tenir totes les respostes.
Jo cuinaré. Bé, ho farà en Frederik.
Entesos? Sí?
Molt bé.
DENTRO E FUORI ÀLBUM, 1976
És tard.
Per què no comencem?
Deu estar a punt d'arribar.
Tu començaries sense mi si jo fes tard.
No siguis infantil.
M'agradaria tenir la flexibilitat de ser infantil en aquesta relació.
Dona-li deu minuts.
I, quan passin, segurament continuarem esperant.
Probablement.
Per què?
Perquè és de bona educació, cony.
Et preocupa més prostrar-te davant una alumna mediocre i rica
que...
Hola. No t'esperava.
A qui esperaves?
Què, Maggie, com va la tesi?
Va avançant.
I què estàs explorant?
Res especialment interessant.
M'agradaria escoltar-ho.
Si us plau, tinc curiositat.
Entesos.
Bé,
té sobretot a veure amb el ressorgiment de l'ètica de les virtuts.
O l'exteriorització del caràcter moral com un nou model de moralitat personal
en contraposició a seguir els deures socials
i les normes o el pensament kàrmic. Coses així.
Em sap greu si és confús. Segur que l'avorreix.
No, i ara, m'agrada escoltar-te parlar.
Prepara molt sovint doro wat?
Voldria saber què et va interessar de l'ètica de les virtuts.
- Què em va...? - O sigui...
Li has dedicat, quant, quatre o cinc anys de la teva vida, oi?
Per què?
Què t'apassiona d'aquesta ètica?
Últimament, s'ha tornat popular.
Com deu saber, o recordar,
es va inventar als 60 o 70, quan la societat es va radicalitzar,
i ara ho torna a fer, i ho trobo interessant.
- Interessant? - Sí, interessant.
- Frederik. - Em sap greu. He dit res de dolent?
No, no, perdona'm. M'estic ficant on no em demanen.
Perdona'm, segur qui si no hi fos
parlaríeu de temes tan interessants amb molta més llibertat.
Disculpeu-me.
Em sap greu, Maggie. És un cabró.
Em vol fer sentir estúpida?
- L'Alex no volia que vingués. - Una altra cabrona.
- Elli de vegades pot ser... - "Elli", és cert.
- Prou. - Entesos.
Pensava que em faria més mal que bé
tornar aquí tan aviat amb vosaltres.
Suposo que no s'equivocava.
Sí, no creu que siguis de confiança.
I tu què penses?
Jo pensava que podia confiar en mi mateixa,
que podia confiar en els meus instints sobre la gent, sobre mi...
Ara no n'estic segura.
No vaig preveure que això es faria tan gran tan de pressa
ni que tanta gent s'hi veuria identificada.
Moltes dones m'envien missatges,
m'aturen pel campus amb històries semblants i...
Fins i tot una periodista.
Em vaig negar a parlar...
però em va donar la seva targeta i l'he guardada.
- I...? - No ho sé.
No ho facis, Maggie.
No contis la teva història
a algú que només la vol convertir en un producte.
T'aviso que, si continues amb això,
si presentes càrrecs, et tornaràs radioactiva.
Sé que vols creure que el sistema és just, però...
L'educació superior la dirigeixen homes blancs,
que són els que t'han de contractar,
i no ho faran perquè els farà terror
que els facis el mateix a ells si et demanen treballar fins tard
o et toquen massa l'espatlla.
Veuran això i no la teva feina quan et mirin.
És així.
I si no vull una carrera acadèmica?
Has de decidir si el que et preocupa ets tu mateixa o...
Si el que et preocupa ets tu mateixa o allò en què et vols convertir.
I què escolliries tu?
Crec que ja ho saps.
De vegades, has de pensar a llarg termini.
Podem deixar de ser intel·ligents un moment?
Sento que m'estàs esborrant de la meva experiència.
Parles en aquesta mena d'endevinalles hipotètiques sobre dones
quan em tens aquí asseguda davant teu.
- No volies el meu consell? - Sí.
El vull. No ho sé, és que...
Tot és tan...
Com que castiguen les dones per parlar, jo no ho hauria de fer?
És que no...
I després què? Ell surt impune de tot això?
I el reubiquen a una altra universitat
i fa discursos i escriu llibres i se'n va al llit amb altres alumnes?
Doncs no...
Diria que en Hank està bastant fotut. No em preocuparia.
Penses que li he arruïnat la vida?
No he dit això.
No m'ho mereixo?
M'ha passat a mi i resulta que no en puc parlar?
Pots fer el que vulguis, Maggie.
Però sense el teu suport.
Seré al teu costat facis el que facis,
però penso que busques justícia reparadora i el que estàs aconseguint és venjança.
I no et faria cap favor
si no t'ho fes veure.
TRUCADA ENTRANT HANK - MÒBIL
14 TRUCADES PERDUDES HANK
Estàs ocupada?
Ja no falta gaire, oi?
Què?
Per a la titularitat. Volia saber com t'anava.
No en vols parlar?
No hi havia pensat.
No deixo de pensar-hi.
Almenys, jo, ho tinc bastant clar.
Hola, professora.
- Entrem? - Ei, anem.
Merda! He de pixar.
No t'hi asseguis.
Ara són mixtos,
així que no sabem qui ho omple tot de pixats.
Els nens rics fan fàstic.
És clar que sí. Els han cuidat tota la vida.
Bon dia.
Emporta't la copa.
- Bé, doncs, en parlarem? - De què?
De la Maggie Resnick dels Resnick?
Ha parlat amb tu?
Confidencialitat psicòloga-pacient.
Això és molt honorable i avorrit de collons.
No soc la seva psicòloga, ben bé.
Puntualment. Que quedi entre nosaltres.
No fotré la vostra relació, oi?
No.
La crec. En Hank ha passat de la ratlla.
Crec que ha violat una cosa que per a ella era sagrada:
la relació alumne-professor.
Algú podria argumentar
que, quan hi ha una variable de poder,
el consentiment i la capacitat de donar-lo queda intrínsecament incapacitada
fins al punt que la pregunta es torna irrellevant.
Però he begut molt de vi.
Sé que no ho hauria de dir,
però, després de tants anys,
em sembla un puto suplici escoltar aquests marrecs,
a qui tota la vida ho han donat tot ben mastegat,
demanant que el món s'aturi per injustícies ridícules.
Tenen certa possessivitat cap al seu dolor.
Alimenten la pedra més petita del camí,
la més mínima ocasió de victimitzar-se,
com si fos l'única cosa que els pot afirmar.
¿Què se n'ha fet, d'empassar-s'ho tot
i gestar una dependència incapacitant als trenta als 30 com la resta de mortals?
- M'entens? - Provant.
No sona net, Marty!
Toquen això aquí?
- Va bé? - Atrevit.
Tot bé!
- Què? - Morrissey.
Ah, sí.
Crec que és dels Smiths.
Bé, tant és. M'encanta aquesta cançó.
Provant. Un, dos.
Tu què en penses?
De què?
De tot: l'alumna, el professor...
Crec que era qüestió de temps
i que és totalment banal.
No havies de pixar?
Mai parles de tu.
No m'expliques res de tu, de la teva vida personal, de la família...
Només sé el que em diu en Fred.
Bé...
malinterpretar la meva reserva
com un intent d'amagar res és un error.
Amb tot el meu respecte, no hi estic d'acord.
Mira, la Maggie i jo vam parlar.
I va mencionar una de les seves professores preferides,
una mentora, un blanc, potser, del seu complex d'Electra.
Deixem Jung fora d'això.
Molt bé. Doncs aquesta persona no va ser comprensiva quan hi va parlar,
i la Maggie es va qüestionar aquesta falta de suport
i això va fer que es preguntés si la professora tenia altres motius.
Però, bé, sense dir més del compte,
crec que ho hauries de saber.
I que hauries d'estar preparada.
Preparada per a què?
Per si t'esquitxa tot això.
O sigui, vivim en uns temps de bojos.
Si vols parlar, jo soc aquí per a tu, extraoficialment o no,
o et puc posar en contacte amb professionals que...
Per què confiaria en una terapeuta que no respecta la privacitat?
Hòstia, no... No pretenia atacar-te.
- Em sap greu. - No passa res. Ara...
torno.
Ja...
Ja me'n vaig. Em sap greu.
Soc una imbècil. Jo convido.
De debò, perdona'm.
Qui toca això encara?
De puta mare.
1 TRUCADA PERDUDA: HANK 1 MISSATGE NOU: KIM
Ho has vist?
Al Yale Daily?
Què?
"Una prometedora doctoranda en filosofia, Maggie Resnick,
explica una història massa coneguda en les seves paraules."
"Estava llesta per treballar,
per a les dificultats inherents de ser una dona negra
en una elit dominada per homes blancs..."
Mare meva.
I en Hank.
Fins i tot em fa pena.
Sabies res d'això?
- No. - No et va dir res?
El campus serà un camp de batalla. Treballaré al moll. Tornaré tard.
Això és tot? Estàs bé?
Suposo que soc una harpia insensible.
Nena, he tornat.
- Hola! - Ets aquí?
- Sí. - Un petó?
Estàs suadi.
Això és nou?
T'ho ha regalat ta mare?
No, crec que s'ho va deixar un cop que va venir.
Sembla un regal seu.
M'ha trucat la periodista per felicitar-me.
Genial!
Suposo que sí. No ho sé.
Bé, sí, suposo que sí.
Però és molt fort, no?
Que em felicitin per patir una puta agressió?
Jo crec que et felicita per la teva valentia.
Ja n'hem parlat. Hi haurà danys col·laterals.
La teva valentia inspirarà altra gent que pateix.
Suposo que sí.
Però és que és al·lucinant.
Agredeixen una noia negra
i tots aquests blancs se les enginyen per ser el centre
i parlar de com processar-ho ells.
O se n'aprofiten per a la seva feina. Em deia:
"Potser ens criden del Times." I jo li dic:
"Mola?" O sigui... "Enhorabona pel puto Pulitzer o jo què sé."
Puc?
Vine, deixa'm apropar.
Ella no m'ha trucat.
Ta mare?
L'Alma. No ha dit res.
"Pere i el llop? Una noia que va acusar un amic de la família d'abús sexual
es retracta ara de les al·legacions. 'M'ho vaig inventar', afirma."
- La Kim no hi és. - Només...
D'acord, passi. Li diré que és aquí.
Ah, hola.
Perdona el retard.
Havia d'interrogar la Donna,
que insisteix a menjar-se el meu iogurt i després negar-ho
per enèsima puta vegada.
Què passa?
No res. Me n'he d'anar.
No són ni les set. Vam dir passats quarts de set.
Pensava que tenia més temps.
- Tu em volies veure. - No és important.
Fins després. Bona nit.
Alma Imhoff, 13168.
Això està controlat.
He de demanar a la farmacèutica que ho autoritzi.
Esperi un moment.
Es troba bé?
Senyora Imhoff?
He de comprovar una cosa.
Noies nues volen jugar amb tu. Fes clic a "Descarregar".
Renoi. Frederik, pots abaixar la música?
Frederik!
Pots abaixar la música?
No t'agrada el meu estimat Adams?
M'agrada el cafè.
He passat bona nit.
Feia que no dormíem tan a prop...
no sé quant de temps.
Feia goig.
Sembles una altra quan dorms.
Desgraciada?
Com quan ens vam conèixer.
Tenia 29 anys.
I eres preciosa.
Frederik...
Frederik.
Què?
Què? Què? Què?
Fa mesos que no intimem.
Si és la barba, me l'afaito.
Si és la panxa, això trigarà una mica més.
O és perquè no soc del Departament de Filosofia?
Ets el meu marit. Em vaig casar amb tu.
Vaig guanyar la batalla, però vaig perdre la guerra, oi?
Encara soc aquí, no?
Com va l'article?
Està acabat, més o menys.
Acabat? Acabat del tot?
MAGGIE Podem parlar?
Ho hauríem de celebrar.
Reunió de caps de departament i personal docent.
Potser podria... No ho sé...
convidar alguns amics?
O anem a un restaurant?
Al centre?
El que tu vulguis.
Sí, bona idea.
Kim, soc l'Alma. Truca'm.
Podríem haver-ho fet al meu pis.
No volia arriscar-me que em fessin declarar.
Ara l'Alex sí que és advocadi?
Saps que no. De què volies parlar?
No vull que t'enfadis.
No sé per què ho vaig agafar.
Ho vaig fer per impuls, va ser estrany,
però no puc evitar preguntar-me
si el que m'ha passat a mi t'havia passat a tu...
Per què no m'ho vas dir?
Puc?
Ho has traduït per internet?
Suposo que és impossible guardar un secret avui dia.
- No saps res sobre mi. - I per què deu ser?
No tens dret
a cap informació sobre mi o sobre la meva vida.
Però tu ho saps tot de la meva.
Jo no t'he demanat res.
Però ho acceptes igualment.
Al principi pensava que era
perquè érem amigues o jo t'interessava com a ésser humà.
Però ara tinc el dubte de si era
un fetitxe vampíric malaltís teu,
deixar-me dessagnar mentre no em donaves res a canvi.
Gràcies. Ja tinc un marit.
Així tractes la gent que es preocupa per tu?
La Kim ho sap.
Crec que hauries de parlar-ne amb algú.
T'intento ajudar.
No.
M'intentes convèncer, a mi i de pas a tu,
que violar la meva privacitat
era moral i correcte perquè et donava la raó.
Deixa'm en pau, Maggie.
Ves-te'n.
Ves-te'n!
Hòstia... Kim, soc l'Alma. T'he trucat mil vegades, collons!
Merda!
Adorno escriu a la seva Minima Moralia...
"No hi ha una vida correcta en la incorrecta."
Què vol dir realment?
Doncs bé, el que diu és
que no hi ha una vida correcta en un món equivocat.
O som d'aquest món i de les seves condicions
o som conscients de què és correcte, i, llavors,
vivim alienats de la societat.
Però per què provar d'actuar amb moralitat si realment és impossible?
Això no és nihilisme?
Em sembla
que la paradoxa d'Ulisses de Hannah Arendt podria ser rellevant.
Ulisses seu a la cort dels feacis
i...
un poeta cec...
L'aede.
L'aede, exacte.
L'aede comença a cantar la història de Troia i la d'un heroi, Ulisses,
sense saber que està assegut davant seu.
De sobte, Ulisses romp a plorar i Arendt diu:
"Ell no havia plorat mai escoltant el que havia passat realment.
Només escoltant la narració va entendre el seu significat real."
I tu com ho interpretes?
Ulisses es reconeix com un heroi
només quan algú altre explica la seva història.
Però no qualsevol, "l'altre",
un poeta cec que no té visió externa, només interna,
per tant, més saviesa.
¿Així, el relat de "l'altre"
pot mitigar el nihilisme i donar-nos un sentit de linealitat?
De propòsit?
Quan diu "l'altre", a qui es refereix?
Deixa de ser tan literal. Intentar...
agafar "l'altre" filosòfic i convertir-lo en binari sociopolític
és com un turista suat en un museu d'art modern
que mira un Pollock i diu: "El meu fill ho podria fer."
És immadur i regressiu i perd de vista el tema, hòstia.
A veure, en la condició humana universal de...
de...
Sí, Katie?
Em sap greu, però no ho entenc.
Quina...?
Quina part de l'argument que has ajudat a construir no entens?
És...
Bé, em sembla que està justificant, literalment i no conceptualment,
convertir algú en l'altre, malgrat advocar, a priori, pel contrari.
T'adones que això és una classe de filosofia, oi?
Què et penses que fem aquí?
El que passa amb la teva pregunta, Katie,
i per això no li dono importància,
és que dones per fet que, quan parlo de "l'altre",
parlo d'una cosa dolenta.
Quan, de fet, ets tu qui, instintivament i inconscientment,
- fa aquesta associació. - Penso que...
No pensis, Arthur!
Tu, Katie,
advoques pels drets humans d'un poeta simbòlic
mentre, de fet, et negues a permetre que "l'altre" ni tan sols existeixi
perquè penses que reconèixer la diferència,
anomenar-la, està malament.
Llavors, què està bé?
Què et faria feliç?
Construïm una societat amb els teus requisits exactes?
¿Construeixo un món per a tu
que tingui tots els caires ben arrodonits?
Omplim la teva cel·la amb formalitats i putos avisos de contingut delicat?
No soc aquí per a això. Soc aquí per ensenyar, entesos?
- Entesos? - Sí.
Molt bé.
Bé, genial.
Bé.
Marcus! Hòstia, si en Marcus també hi és! Vols afegir res més?
No, professora Imhoff.
Molt bé.
Desitjaria no haver de fer aquesta reunió,
i segurament cap de vosaltres no vol ser aquí.
Hem patit una violació greu dels valors de Yale.
Un toc d'atenció per a mi i per a tothom.
Com molts sabeu,
una doctoranda ha acusat un professor.
Professora Imhoff?
Té un moment?
No té cap sentit allargar això.
Ens han informat que ha emplenat una recepta
amb el nom de la Dra. Sayers sense que ella la hi receptés.
Com diu?
La farmàcia del carrer Park ha avisat de la recepta
perquè s'havia presentat sense corol·lari en línia.
Quan la Dra. Sayers ha vist qui l'havia emplenat, ens n'ha informat.
No sé de què parlen.
Alma, tenim proves irrefutables.
La Kim ha decidit no presentar càrrecs, però hem d'acordar,
conjuntament, les accions disciplinàries que prendrem.
És obvi que les converses sobre la titularitat...
queden aturades.
Aturades?
Indefinidament.
- Crec que és feixista. - Però és a l'article, així que...
- No parava de riure. - Mare meva.
Sí, això estableix un mal precedent.
- Mare meva. Estàs de broma? - Doncs no.
Per què?
L'hi has de dir.
Alma, què fas aquí?
- Vull parlar. - No és bona idea. Maggie?
No has de protestar públicament per alguna injustícia desconeguda?
No passa res. Estic bé.
Està bé.
- Maggie... - Senyori no-binari, ves-te'n.
- No passa res, de debò. - D'acord.
- Hi anem? - No, no passa res.
L'Alex té raó.
No hauríem de parlar així.
Abans la gent deia que eres la meva ombra.
En Frederik m'ho deia sempre.
Que se t'enganxaven les meves formes i copiaves com vestia.
Ja pots parar.
Sé que sents coses per mi.
Què és això? Què fas? L'Alex és aquí mateix.
En Frederik s'equivoca en moltes coses,
però sempre ha tingut raó amb tu.
Ets el pitjor tipus d'estudiant mediocre:
amb tots els mitjans per triomfar,
però sense el talent ni el desig de fer-ho.
No vull pensar en els recursos
ni en la quantitat de temps que tota la gent malgasta amb tu.
I, sobretot, el meu temps.
I el teu article és un plagi tan descarat
que fa pudor de ganduleria
combinada amb l'esperança desesperada
de ser mereixedora del teu llegat.
Molt bé.
No sé què et penses que...
Estalvia-t'ho, si us plau.
Si us plau.
No em sento còmoda parlant amb tu d'això.
No tot t'ha de fer sentir còmoda, Maggie.
No tot ha de ser un bany tebi
perquè t'hi submergeixis i t'adormis i t'hi enfonsis.
Tampoc et donen un premi quan mors
per haver patit tant com podies en aquesta puta vida.
Has construït una vida que amaga
el teu privilegi accidental, la teva dependència
i la necessitat d'impressionar.
Almenys jo tinc la dignitat de dir clarament què vull.
Però tu?
Tot són mentides.
Vius en un pis deu vegades més barat del que et pots permetre.
Surts amb algú amb qui no tens res en comú
perquè la seva identitat et fa interessant.
M'adules perquè penses que el meu afecte t'ofereix credibilitat,
una altra mare adoptiva per substituir la teva, que és insofrible.
Tot mentides.
Normal que pensin que menteixes sobre en Hank.
Merda.
Puta desgraciada. No tens ni idea de què m'has fet.
Ja n'hi ha prou. Anem-nos-en.
- Estàs bé? - Sí, Alex.
- Estàs bé, nena? - Em sap greu.
- Què hòsties t'ha dit? - Estic bé.
Va, fotem el camp. Soc amb tu.
Marxem d'aquí.
Gràcies. Adeu.
Quina vergonya...
Quant fa que t'estàs aquí?
Des d'avui?
He estat anant i venint.
D'on has tret les claus?
Què hi fas, aquí?
És el meu pis.
Em vas donar les claus per Nadal quan va venir la meva germana.
No te les vaig tornar.
He tingut un dia de merda. Vols beure?
Sí.
- En vols una? - No, gràcies.
De fet, sí.
Mira'ns.
Dos Ícars.
Ja ho saps.
Les notícies volen.
Pensava que encara érem vius.
De què val ser viu si no pots guanyar-te la vida?
Sento, a dins, que ja m'ho esperava.
Esperava que la podridura que tenia a dins
la veurien els altres abans que la pogués eliminar.
Sembles una dona de debò.
Jo mai m'he sentit podrit.
Sembles un home de debò.
Un home que vas estimar.
Sí.
Sabia que tenia raó.
Però volies que ho digués.
Sí, i tant. Soc un home senzill.
Vull que em corresponguin als sentiments.
M'estimaves?
Au, va. T'ho vaig dir.
T'ho vaig dir.
Milers de vegades.
Mai va desaparèixer.
Sempre ho he sentit.
Per què creus que soc aquí?
No ho ets pas.
Què?
Un home senzill.
La Maggie m'ha atacat.
- Què? - M'ha fotut una bufetada.
Una bufetada?
Hòstia.
Bé... Preferiria que hagués estat a l'inrevés, però...
Vull dir,
he menyspreat la seva vida
i li he dit que havia plagiat.
- En part, m'ho mereixia. - Li has dit el que et vaig dir?
No, ja sabia això de la tesi abans que m'ho diguessis.
Era clar, tu ho vas dir: qualsevol que la llegís...
Ho sabies?
Sempre ho has sabut?
Per què no m'ho vas dir?
- Pensava que tant era. - Pensaves que...
Pensaves que tant era?
Tu què hauries fet?
¿Traçar una línia entre dos punts dispars
i construir un cas contra algú que t'acusava d'agressió?
- Seria molt desesperat. - Sí, exactament.
Estic desesperat. Estic desesperat de collons!
Amb més raó t'haurien penjat.
Tant de bo ho haguessin fet.
Millor que deixar-me morir de fàstic en l'oblit.
¿Tens idea de quants cops
he pensat de llençar-me al puto moll? Ho saps?
Fes el que fes, res no hauria canviat...
No ho saps, això!
No ho pots saber.
Creus que ho vaig fer?
- Què? - Creus que la vaig violar?
Flirtejaves amb totes.
Que flirtejava? Flirtejava...
Sí, i què? Qui collons són totes?
Les teves alumnes.
Podries haver cardat amb qualsevol.
Estàs gelosa? És això?
Soc escèptica.
Perquè soc innocent.
Perquè, com que soc ben ruc,
l'única amb qui vaig trencar les normes
per cardar vas ser tu.
Merda.
Merda!
Serà possible...
- Merda! - Sí que ets ruc.
Deixa-m'ho veure. Va.
Redeu!
Ei.
Ets ben ruc.
Hank.
No, si us plau.
Hank.
Hank, para.
Deixa'm anar, coi!
Per l'amor de Déu.
Ves-te'n.
Ha estat un error. Ves-te'n.
Si us plau...
ves-te'n.
15 TRUCADES PERDUDES NÚMERO DESCONEGUT
FRANK IBSEN Has de llegir això de seguida.
ANNA És cert?
MAGGIE RESNICK DENUNCIA UNA "MENTORA" EQUIVOCADA
Ho has vist? Estàs bé?
És ella!
- Professora. - Mira, mira.
- Hòstia, sí! - Professora.
- Va, som-hi! - Professora!
Professora, només... Yale assumirà les conseqüències?
Només volem parlar.
- Volem responsables. - No. D'acord. Ho sento.
- Volem justícia. - Em sap greu, si us plau...
- Creu la Maggie? - Nosaltres sí!
Està disposada a admetre que no va actuar bé?
Volem responsables.
- Creiem les dones! - No, jo...
- Hòstia. - Està bé?
No ho sé. Merda.
- Nois, doneu-li espai. - Està bé?
- Allunyeu-vos. Doneu-li espai. - No l'hem tocada.
S'ha desplomat.
Hola.
Com et trobes?
Com una merda.
Bé...
és el que et fan diverses úlceres perforades.
El metge ha dit que et devia fer molt de mal.
Per què no has dit res?
D'això...
Tens moltes trucades.
Del mateix número.
I...
Ja se n'oblidaran.
Hi haurà una altra catàstrofe i tot quedarà en l'oblit.
Llegeix-me'l.
Al, no...
Si us plau.
"La Resnick s'hi refereix com el buit feminista generacional
i afirma que l'Alma va lluitar per tot el que li haurien d'haver donat,
però només concep el progrés de la mateixa manera que l'ha aconseguit:
subsumint-se en l'agenda patriarcal abusiva."
"L'Alma m'ha fallat com a professora, però sobretot, com a dona,
com a mentora. I ara, soc una altra dona negra
que espera un reconeixement igual i just
per part d'una dona blanca,
però que només ha rebut a canvi subjugació amb inclusió simbòlica."
Hi podem respondre.
Redactarem un article d'opinió, vols?
Et vull explicar una cosa.
Et vaig dir que, de petita,
el millor amic de mon pare em va agredir, va abusar de mi.
És mentida.
Ens estimàvem.
Ell era amable i atractiu.
L'observava des de l'altra punta de l'habitació.
Anava a la feina amb mon pare per veure'l.
No em concentrava a classe,
l'escola, les amigues, tot...
tot semblava tan...
ordinari.
Excepte ell.
Ell era l'únic que em semblava real.
Em va fer el primer petó l'endemà del meu quinzè aniversari.
I...
Quan...?
Sis mesos més tard, crec.
Va dir que jo era massa jove, però hi vaig insistir.
Mai havia estat tan feliç.
Llavors, d'un dia per l'altre, em va dir
que havia conegut algú i...
Algú més apropiat.
Va començar...
a portar-la a les festes dels meus pares i...
a refregar-me-la com si...
volgués demostrar que jo no li importava.
Era molt cruel.
I em vaig inventar una història...
que sabia que li faria molt de mal.
I, tres anys més tard, es va suïcidar.
Jo ja m'havia retractat, però...
tant era.
Li volia fer mal igual que ell me n'havia fet a mi.
Alma, eres...
molt jove.
Les noies joves sempre volen que els passin coses d'adults
abans d'estar preparades.
Però els correspon als adults
protegir la innocència dels nens.
No.
No li vaig donar cap opció.
Sempre hi ha opcions.
Tant és si tu el desitjaves
o si tu t'hi vas llençar.
Ell t'hauria d'haver rebutjat sense dubtar.
No, ho va fer.
Em va rebutjar.
Era un bon home i el vaig destruir amb una mentida.
Alma.
No era una mentida.
Continues pensant...
que no va fer res malament.
Continues culpant-te.
Creus que et pots permetre veure que això és cert?
El que és cert...
és que l'estimava.
I jo t'estimo a tu.
CINC ANYS MÉS TARD
Aquest és nou.
Sí, ho hem estat observant. S'estén des dels arbres...
Mireu les brases...
No sé si cap en la imatge, però mireu com s'envolen.
Mireu-les entre el fum. N'hi ha moltes.
Això pot... El vent és una mica...
S'han apagat aquí, però aquelles poden volar amb el vent quilòmetres i provocar...
Ja sabeu, caure al sostre d'algú i provocar un altre incendi.
Degana Imhoff? La cita de les quatre. Volia que li ho recordés.
Gràcies, Peter. Ja em preparava per sortir.
És espantós, no trobes?
Totalment.
Aquestes brases són com flocs de neu.
Cauen al nostre voltant.
El sol... És una bogeria.
No es pot veure ni el sol. Està totalment tapat.
Alma, espero que estiguis bé.
Vols quedar per fer una copa?
Meta, l'empresa matriu de Facebook i Instagram,
ha anunciat que tancarà els programes de diversitat, igualtat i inclusió
després d'haver comunicat que tancaria els programes de verificació externs.
També està canviant les polítiques d'odi...
Perdona el retard.
- He començat sense tu. - No passa res.
El vi és sorprenentment bo.
Bé, ja no bec, però...
- Ni tu ni ningú. M'alegro de veure't. - Sí.
No has canviat gens.
- I ara. - Que no.
Però...
la gent que només viu per una cosa sembla que no envelleix.
Saps que aquí és on en Hank ens portava a totes?
Aquella taula d'allà era la seva.
De vegades penso on deu ser.
Fent-se ric d'assessor de comunicació d'algun demòcrata.
"La política mata l'intel·lecte."
Això diu sempre en Frederik.
- Encara esteu junts? - Sí.
I l'Alex?
No, però he sentit que li va bé.
Aviat serà sòciï en algun bufet.
He llegit el teu article.
El vaig trobar intel·ligent. La teva confessió, els remordiments...
Estava ben escrit, no trobes?
Crec que estava escrit perquè aconseguissis tot el que volies.
Parla'm de tu. Estàs casada?
Promesa.
- Enhorabona. - Sí.
- Qui és l'afortu...? - La Nia.
És genial.
És intel·ligent i... La vols veure?
I tant.
És preciosa.
Quants anys diries que té?
Quaranta-tres.
És la directora comissarial del museu New Whitney.
Ves passant-les.
Saps què?
Vaig passar un munt de temps desitjant que t'anés malament.
Pensava que així estaríem en paus.
Ara ja no importa gaire...
però sé que et vaig fer mal i em sap greu.
No sé si esperaves més, però...
Gràcies.
Crec que...
sobretot estava confosa en aquell moment.
No sabia si volia ser tu o estar amb tu.
I ara?
Sabia que érem diferents, però...
ara sé que és una cosa bona.
M'agrada poder reaccionar al que em passa.
A tu no t'afecta res.
Ho vaig perdre tot.
I mira't ara.
- Em consideres una mala persona? - No...
Això importa?
Fa temps que vaig renunciar a qualsevol mena de justícia.
Però tinc curiositat.
Després de tot, ets...?
Ets feliç?
Sí que ho soc.
Doncs me n'alegro per tu.
Ho has aconseguit.
Has guanyat.
El compte, si us plau.
Talleu!
LUCA GUADAGNINO'S DESPRÉS DE LA CACERA
Subtítols: Roser-Agnès Navarro
Supervisor creatiu Guillermo Parra López