Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫זה יום שישי.‬
‫כבר כמעט שבע בערב.‬
‫האחים של בעלי יגיעו לבית שלנו בקרוב,‬
‫כי יש להם עניין משפחתי לענות בו.‬
‫"לענות" זה בהחלט הפועל המתאים‬
‫כשמדובר בחוליאן ובאחים שלו.‬
‫תני לי את השני, כמו בשבוע שעבר.‬
‫וגם קצת גבינה.‬
‫חוליאן אמר לי לא לקנות שום דבר,‬ ‫אבל חשבתי שמאחר שהם כמעט לא נפגשים…‬
‫נכון?‬
‫הם שלושה. ויקטור הוא הבכור.‬
‫לאחר מכן נטליה,‬
‫והאחרון הוא חוליאן, בן הזוג שלי.‬
‫נטליה היא שהתעקשה שהם צריכים להיפגש,‬
‫כדי לדבר על אביהם.‬
‫חמי הוא בן 89.‬
‫הוא אלמן.‬
‫היא צודקת מאוד כשהיא אומרת‬ ‫שהוא לא יכול להמשיך לגור לבדו.‬
‫הוא הולך לאיבוד יותר ויותר פעמים,‬
‫ולאחרונה הוא פיתח הרגל מגונה:‬ ‫להראות את הפין שלו לשכנות.‬
‫זה הכול. כמה אני חייבת?‬
‫העניין הוא שנטליה אומרת‬ ‫שהם צריכים להגיע להחלטה במהירות,‬
‫לפני שהמצב יחריף ומשהו חמור יקרה.‬
‫ויקטור כבר אמר שיאחר קצת.‬
‫מסתבר שהוא מוצף בעבודה, כמו תמיד.‬
‫ויקטור נשוי למריסה.‬
‫יש להם ארבעה ילדים ושני כלבים.‬
‫הם הכירו באוניברסיטה, כשהיו צעירים מאוד.‬
‫לאחר התעקשות רבה הם הפכו לזוג לבסוף‬
‫וויקטור הכניס אותה להיריון.‬
‫החותן שלו הוא עורך דין ידוע וחשוב.‬
‫לפני שחלף זמן רב,‬ ‫ויקטור החל לעבוד במשרד המשפחתי…‬
‫למרות שעד לעצם היום הזה,‬ ‫איש אינו יודע מה בדיוק הוא עושה.‬
‫הוא גאוותן וקשקשן,‬
‫כמו שחוליאן קורא לו תמיד.‬
‫גבר שעושה מה שאשתו אומרת לו,‬
‫רק כדי להישאר במעמד‬ ‫שמעולם לא חשב שיהיה לו.‬
‫נטליה.‬
‫היא, מצד שני, שונה מאוד מהאחים שלה.‬
‫היא אישה מופנמת ורצינית,‬
‫מתודית בצורה אובססיבית,‬ ‫פרפקציוניסטית אמיתית.‬
‫היא פרופסורית מכובדת מאוד, ואם לא די בכך,‬
‫בזמן הפנוי המועט שיש לה‬
‫היא מפרסמת כתבות‬ ‫ועושה תרגומים ממי יודע כמה שפות.‬
‫נטליה התחתנה עם חרונימו.‬
‫יש להם בת.‬
‫אבל היא מעולם לא הייתה מאושרת.‬
‫חרונימו תמיד בגד בה.‬
‫כולנו יודעים את זה.‬
‫למרבה המזל,‬ ‫לנטליה יש קשר הדוק עם אחת מחברותיה.‬
‫הן הולכות לכל מקום ביחד‬ ‫ומסתדרות ביניהן באופן נפלא.‬
‫החברה שלה פנויה.‬
‫אני לא רומזת שום דבר,‬
‫אבל לפעמים הייתי רוצה‬ ‫שנטליה לא תהיה כל כך רצינית,‬
‫כל כך לחוצה ו…‬ ‫אני לא יודעת, שפשוט תשתחרר קצת.‬
‫להתראות.‬
‫הם כמעט לא נפגשים.‬
‫כשהם נפגשים, אני אוהבת לצפות בהם,‬
‫מתווכחים ורבים.‬
‫אני בת יחידה.‬
‫ההורים שלי הלכו לעולמם.‬
‫הם המשפחה שלי עכשיו.‬
‫ומשפחה היא הדבר הכי חשוב, כי בן הזוג שלך…‬
‫טוב, הוא יכול לעזוב אותך בכל רגע.‬
‫חברים באים והולכים,‬ ‫אבל משפחה ואחים יהיו שם תמיד.‬
‫הם לא יודעים איזה מזל יש להם.‬
‫- 53 ימי ראשון -‬
‫הדלת הקדמית.‬
‫שלום.‬
‫זה חוליאן. הוא הגיע כרגע.‬
‫אני בטוחה שהוא יעמיד פנים שהוא לא זכר.‬
‫לא מה?‬
‫שום דבר. דיברתי אל עצמי.‬
‫מאיפה אתה בא מאוחר כל כך?‬ ‫-מליהוק.‬
‫לא סיפרת לי.‬ ‫-נכון.‬
‫ליהוק לתוכנית טלוויזיה?‬
‫לא, לפרסומת.‬
‫טוב, גם פרסומות משודרות בטלוויזיה.‬ ‫-זה מה שאומרים.‬
‫על מה הפרסומת?‬
‫גספצ'ו.‬
‫אני העגבנייה.‬
‫תראה…‬
‫אני הולך להתקלח.‬
‫נשמע טוב.‬
‫אבל אל תתמהמה. הם יגיעו בקרוב.‬
‫מי יגיע בקרוב?‬ ‫-יש לך מפגש עם האחים שלך. אתה זוכר?‬
‫היום?‬
‫את בטוחה?‬
‫אמרת שזה ביום שישי, נכון?‬
‫זה יום שישי.‬
‫אולי ניסיתי לשכוח.‬
‫זו בטח הסיבה.‬
‫יש חטיפים?‬
‫כן, יש חטיפים.‬
‫כי ידעתי שתשכח.‬ ‫-מה את רומזת?‬
‫אני לא רומזת שום דבר. תהיה רגוע.‬
‫בסדר.‬
‫לא, אני רק אומר,‬
‫אם נגיש להם הרבה אוכל, הם יישארו הרבה זמן.‬
‫כן, אבל הם לא באים לעיתים קרובות, נכון?‬
‫אני אחות ועובדת בבית חולים.‬
‫חוליאן הוא שחקן.‬
‫אבל לא ממש הולך לו בעבודה, המסכן.‬
‫כשהיה צעיר,‬ ‫הוא הופיע קצת בטלוויזיה ובתיאטרון,‬
‫אבל אף פעם לא ממש הצליח.‬
‫נפגשנו לפני חמש שנים והתאהבנו כמעט מייד.‬
‫במיוחד הוא.‬
‫אין לנו ילדים ואנחנו שוכרים את הדירה הזאת.‬
‫יש לי שלוש שיחות שלא נענו מאחותי.‬
‫כן, היא התקשרה בצהריים וחיפשה אותך.‬
‫אמרתי לה להתקשר לסלולרי שלך.‬
‫מה היא רצתה?‬
‫לבדוק אם דיברת עם ויקטור.‬ ‫-על מה?‬
‫על נורה חשמלית.‬
‫איזו נורה חשמלית?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אבל היא אמרה שתתקשר‬ ‫לסלולרי שלך, כי זה היה חשוב מאוד.‬
‫נורה חשמלית לא יכולה להיות חשובה כל כך.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫קרולינה.‬ ‫-כן?‬
‫מה את עושה?‬
‫אה, קניתי פרחים.‬
‫מאחר שאין לנו אגרטל אחר, לקחתי את זה.‬
‫הוא היה מאוחסן בארון.‬ ‫-מוסתר.‬
‫הוא היה מוסתר בארון. זה שונה מאוד.‬
‫אחיך נתן לנו אותו‬ ‫וחשבתי שמאחר שהוא בא היום…‬
‫מה מאחר שהוא בא היום?‬
‫לא רצית להתקלח?‬
‫כבר דיברנו על זה. אולי את לא זוכרת.‬
‫רציתי לזרוק אותו מהמרפסת ולא נתת לי.‬
‫אה, זה נכון.‬
‫אבל איפה אשים את הפרחים?‬ ‫-תגידי לי שלא עשית את זה בכוונה.‬
‫אנחנו צריכים להאכיל את החתולה.‬
‫קרולינה.‬ ‫-אני מקשיבה.‬
‫קנית את הפרחים‬ ‫כדי שתהיה לך סיבה להוציא את האגרטל?‬
‫קניתי את הפרחים כי הם יפים,‬
‫וזו מחווה נחמדה לאורחים שלנו.‬
‫הם האחים שלי, לא האורחים שלנו.‬
‫אנחנו לא חייבים לעשות עליהם רושם טוב.‬
‫להפך.‬
‫אם את לא מבינה איך דינמיקה משפחתית פועלת‬
‫אז לא כדאי שתתערבי בה, מתוקה.‬
‫איך מה פועל?‬ ‫-דינמיקה משפחתית.‬
‫האגרטל הזה הוא עלבון.‬ ‫-לדעתי הוא לא כזה מכוער.‬
‫הוא עלבון ואת יודעת את זה טוב מאוד.‬
‫הוא מכוער, קיטשי ויומרני.‬
‫בדיוק כמו אחי.‬
‫אולי שכחת,‬
‫אבל ויקטור נתן לנו אותו לחג המולד.‬
‫ואז גילינו שהוא קיבל אותו‬ ‫בחנות הכל-בו במתנה.‬
‫אתה יכול לפתוח קופסת שימורים?‬ ‫-והוא חשב…‬
‫"מאחר שאני חייב‬ ‫להביא מתנה לאחי הקטן והטיפש,‬
‫"אני אתן לו את האגרטל‬ ‫המחורבן הזה ואצא גדול."‬
‫איזו קופסת שימורים?‬ ‫-של האנשובי.‬
‫ותסלחי לי שאני אומר את זה,‬
‫אבל העובדה שחשבת שכדאי‬ ‫לשים את האגרטל באמצע חדר האוכל,‬
‫כך שוויקטור יחשוב‬ ‫שבאמת אהבנו את האגרטל המחורבן שלו,‬
‫מרגיזה אותי עוד יותר.‬ ‫-תהיה רגוע. אני אמצא להם מקום אחר.‬
‫את עושה את זה שוב. אני רגוע.‬
‫אני לא נראה לך רגוע?‬ ‫-אני לא יודעת מה להגיד לך, מתוק.‬
‫היה לך יום מוצלח?‬
‫כן, עד לרגע זה.‬
‫אני אומר רק שאנחנו צריכים להיזהר עם מחוות.‬
‫כי אולי יש לך כוונה טובה,‬ ‫אבל הוא יראה את זה אחרת.‬
‫ואנחנו לא חייבים להתחשב בו במיוחד.‬
‫הוא אחי, לא ראש הממשלה. את מבינה?‬
‫מבינה לגמרי.‬
‫ואם לא מספיק שהם באים,‬ ‫אנחנו צריכים גם להאכיל אותם.‬
‫כי ברור שהוא דאג לכך שנעשה את זה כאן.‬
‫אנחנו לא ראויים להזמנה‬ ‫לווילה שלו בלה מוראלחה. לא ולא.‬
‫חס וחלילה שנכתים אחד מהשטיחים הפרסיים שלו.‬
‫עכשיו אני באמת מתחיל להרגיש לחוץ קצת.‬
‫כן, קצת.‬
‫אז כדאי שתתקלח.‬
‫מה לעשות עם דגי האנשובי?‬ ‫-שים אותם על הטוסטים.‬
‫באיזו שעה אמרת להם לבוא?‬ ‫-לוויקטור אמרתי לבוא בשמונה בערב.‬
‫אבל עכשיו שמונה בערב.‬ ‫-אני יודע.‬
‫הוא יאחר בחצי שעה, כמו תמיד.‬
‫אנשים מגניבים, כמוהו וכמו אשתו,‬
‫תמיד מגיעים אחרונים‬ ‫ונראים כאילו עשו לך טובה.‬
‫אחותך היא ההפך הגמור.‬
‫לכן אמרתי לנטליה לבוא בתשע.‬
‫את רוצה לדעת למה?‬ ‫-אני מתה לדעת.‬
‫כי מאחר שאני יודע שהיא תקדים בחצי שעה,‬
‫זו הדרך לוודא ששניהם ייפגשו‬ ‫ליד דלת הכניסה בשמונה וחצי בדיוק,‬
‫ייכנסו ביחד ולא יעצבנו אותי.‬
‫מתיש שיש אחים, מתוקה.‬
‫את לא תביני.‬
‫אם אחותך מגיעה מוקדם,‬ ‫זה כי היא רוצה לעזור.‬
‫לא. אם מגיעים מוקדם, זה מפריע.‬
‫אבל כמובן,‬
‫מאחר שיש לה צורך להיות מעורבת,‬
‫תמיד דואגת שהכול יתנהל בצורה חלקה…‬
‫כמו המפגש הזה.‬
‫אבא שלי התבלבל, עלה על האוטובוס הלא נכון,‬
‫ונאלצנו לאסוף אותו מקולמנר דה אורחה.‬
‫אז מה?‬
‫זו סיבה להכניס אותו למוסד?‬
‫ואת יודעת…‬
‫מה עוד?‬
‫תגיד לי, מותק.‬
‫אם אבא שלי רוצה להראות‬ ‫לשכנה את הזין שלו, שיראה לה.‬
‫זה בסדר מצידי.‬
‫הבנתי.‬ ‫-זו הדרך שלו להיפרד מהחיים.‬
‫גברים הם פשוט כאלה, וזו לא אשמתנו.‬
‫ברור.‬
‫אני לא ממש בטוחה שאני מבינה,‬ ‫אבל נדבר על זה בפעם אחרת, טוב?‬
‫כשלא יהיו לנו אורחים.‬
‫נטליה.‬
‫כן.‬
‫לא, את לא צריכה להביא שום דבר.‬
‫זה לא ייקח הרבה זמן, נכון?‬
‫איפה את?‬
‫מה?‬
‫אבל תכננו להיפגש היום, נכון?‬
‫מחר, בשבת.‬
‫לא…‬
‫אין בעיה.‬
‫לא, בטח טעיתי.‬
‫לא, אל תדאגי.‬
‫נחזיר את האנשובי לקופסת השימורים וזהו זה.‬
‫אני צוחק.‬
‫בסדר, ניפגש מחר בשמונה וחצי בערב.‬
‫לא, בתשע.‬
‫בואי בתשע.‬
‫להתראות.‬
‫אני מתחיל לרחם על האגרטל.‬
‫הוצאנו אותו מהארון בלי סיבה טובה.‬
‫נתחיל כשנגיע לחמש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש…‬
‫כעת שבת, והשעה היא כמעט שבע בערב. שוב.‬
‫חוליאן התעורר הבוקר במצב רוח ממש נורא‬
‫ורצה שהמפגש לא יתקיים היום.‬
‫הוא משוכנע שאי ההבנה של אתמול‬ ‫לא הייתה באשמתו, אלא באשמת האחים שלו.‬
‫מסתבר שלעיתים קרובות הם מגיעים‬ ‫להחלטה ומשנים את דעתם בלי לומר לו.‬
‫לפי מה שחוליאן אומר, זה ככה מאז ילדותם‬
‫וקשור בזה שלעיתים קרובות‬ ‫מזלזלים באחים הקטנים.‬
‫לשמחתי, מצב הרוח שלו‬ ‫השתפר קצת אחרי ארוחת הצהריים‬
‫והוא השלים עם זה שהמפגש יהיה היום.‬
‫נטליה.‬
‫את תמיד מדייקת.‬ ‫-באתי מוקדם, כדי לעזור לכם.‬
‫ברור.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫תיכנסי.‬
‫חוליאן.‬
‫נטליה.‬
‫צלצלתי אבל לא פתחת את הדלת.‬
‫כי עשיתי את תרגילי ההרגעה שלי.‬ ‫אני תמיד עושה אותם כשיש לנו אורחים.‬
‫ויקטור כבר הגיע?‬ ‫-לא. מוזר, נכון?‬
‫כי חשבתי שתגיעו ביחד.‬
‫כנראה טעיתי בחישוב.‬
‫מה?‬ ‫-שום דבר. אל תקשיבי לו.‬
‫אני תכף חוזר.‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫לחנות, כדי לקנות מזון לחתולים.‬
‫אני אבוא איתך.‬ ‫-כן, לכי איתו.‬
‫את בטוחה?‬
‫לא כדאי שנתחיל להתווכח מוקדם מדי.‬
‫אני הולכת להתקלח.‬ ‫לא הספקתי להתקלח במכון הכושר.‬
‫בבקשה.‬
‫התקשרתי אליך שלוש פעמים אתמול.‬ ‫-כן.‬
‫קרול אמרה לי. משהו על זה‬ ‫שאת ממש מודאגת בגלל נורה חשמלית.‬
‫בדיוק.‬
‫אתה יודע שאחותך היא טיפוס היסטרי.‬
‫את כועסת?‬ ‫-קצת.‬
‫בחייך, את לא כועסת אף פעם.‬ ‫-דברים מתחילים להשתנות.‬
‫תגידי לי מה משתנה.‬
‫רציתי רק לדעת אם כבר החלפת אותה.‬
‫את הנורה?‬ ‫-כן, חוליאן, את הנורה.‬
‫בסדר, אבל על איזו נורה אנחנו מדברים בדיוק?‬
‫זו שבחדר האמבטיה של אבא.‬
‫לא דיברת עם ויקטור?‬
‫מי זה ויקטור?‬
‫הנורה שבחדר האמבטיה שלו מהבהבת.‬ ‫-מהבהבת?‬
‫כן, אבא אמר שהיא עושה מצמוצים קטנים.‬ ‫-עושה מה?‬
‫מצמוצים. זה מה שאבא אמר.‬ ‫היא נכבית ונדלקת כל הזמן.‬
‫המסכן ביקש ממני להחליף אותה כבר מזמן.‬
‫תוכל לעשות את זה השבוע, חוליאן?‬
‫טוב, אני אעשה את זה.‬
‫אל תדאגי. תהיי רגועה.‬
‫אני רגועה מאוד.‬
‫אני לא נראית לך רגועה?‬ ‫-תראי, אני לא יודע מה להגיד לך.‬
‫"מצמוצים קטנים." באמת? איזה ביטוי דפוק.‬
‫דיברתי על זה עם ויקטור לפני כמה ימים.‬
‫חשבתי שכבר דיברתם על זה.‬
‫הוא אמר שיתקשר אליך ושאתה תחליף אותה.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫את יכולה לומר את זה שוב, בבקשה?‬
‫כמו שאמרתי, הוא אמר שיתקשר אליך.‬
‫והחלק השני של המשפט?‬
‫ושאתה תחליף אותה.‬
‫למה אני?‬
‫אני לא יודעת, חוליאן.‬ ‫כי מישהו צריך להחליף אותה.‬
‫ברור, מישהו. אבל למה אני?‬ ‫למה שהוא לא יחליף אותה?‬
‫או המנקה?‬ ‫-המנקה זקנה יותר מאבא, חוליאן.‬
‫אם היא תעלה על הסולם,‬ ‫תהיה לה סחרחורת. וויקטור…‬
‫וויקטור?‬
‫אתה יודע, הוא עסוק מאוד ו…‬
‫כן, זה נכון.‬
‫מסכן.‬
‫אחר צהריים טובים.‬ ‫-אחר צהריים טובים.‬
‫ואיך הוא אמר לך את זה?‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫מה היה הטון שלו‬ ‫כשדיברתם על "המצמוצים הקטנים"?‬
‫מה הוא אמר?‬
‫"חוליאן יחליף את הנורה.‬
‫"ממילא אין לו משהו אחר לעשות."‬ ‫-זאת רק נורה, חוליאן.‬
‫ברור שמתחת לכבודו‬ ‫להחליף את הנורה החשמלית של אבא.‬
‫אריסטוקרטים לא עושים דברים כאלה.‬
‫לא, מאחר שאני עדיין חייב לו כסף…‬
‫אתה עדיין חייב לו כסף?‬ ‫-להתראות.‬
‫כן. אז מה?‬
‫תראה, חוליאן, אנחנו מדברים‬ ‫רק על החלפת הנורה של אבא.‬
‫ויקטור חשב שיהיה לך יותר זמן, זה הכול.‬
‫בטח. ולמה הוא חשב ככה, לדעתך?‬
‫כי מבחינתו, אני המשרת של המשפחה.‬
‫אב הבית. הנער השליח.‬
‫אני לא אחליף אותה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מחפש את המפתחות.‬
‫אם ככה…‬
‫מה נעשה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫נשים את זה על סדר היום.‬
‫ראשית נדבר על הנקניקייה של אבא,‬ ‫ואחר כך על החלפת הנורה החשמלית שלו.‬
‫אבל פרט לכך, הכול בסדר?‬
‫ממש נהדר. אם לא ניכנס לפרטים, הכול נהדר.‬
‫ואצלך?‬ ‫-תן לי כוס מים. אני צריכה לקחת כדור.‬
‫את והמיגרנות שלך.‬
‫כן, נכון.‬
‫הפרחים כל כך יפים.‬
‫כן, הם יפים מאוד.‬
‫זה חבל, כי נצטרך להשליך אותם לפח,‬
‫אלא אם מישהו ירצה אותם. הם באים עם האגרטל.‬
‫תודה.‬
‫בסדר. מה אני יכולה לעשות?‬
‫תמרחי את האנשובי על הטוסטים שוב.‬
‫בסדר.‬
‫לא דיברנו על זה עדיין.‬
‫על מה?‬ ‫-אם אהבת את הספר.‬
‫איזה ספר?‬
‫הרומן.‬
‫איזה רומן?‬
‫טוב, זה ש…‬
‫ויקטור כתב.‬
‫אחי כתב רומן?‬
‫אנחנו צריכים לקנות לאבא‬ ‫מכונת כביסה חדשה, כי…‬
‫נטליה.‬ ‫-כן?‬
‫אל תשני את הנושא.‬
‫שמת לב?‬ ‫-כן, בערך.‬
‫לא ידעתי שאתה לא יודע.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני יודעת שזה בסדר. למה שזה לא יהיה בסדר?‬
‫אני בטוחה שוויקטור סיפר לך,‬ ‫אבל שכחת כי אתה ממש…‬
‫ממש מה?‬
‫תראה, אתה שוכח דברים.‬
‫הוא ייתן לך את הרומן. תהיה רגוע.‬
‫אני רגוע.‬
‫אני לא נראה לך רגוע?‬
‫אני רגוע מאוד. מדהים כמה שאני רגוע.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אחי כתב רומן.‬
‫ואו. ממש מרשים, נכון?‬
‫זה לא עניין כזה גדול. כלומר…‬
‫אלו חדשות נפלאות.‬
‫ממתי אחי כותב רומנים?‬
‫אולי נדבר על אבא? הוא הסיבה שאנחנו כאן.‬
‫אני רוצה רק להתעדכן,‬ ‫בזמן שאנחנו מחכים לאמן.‬
‫מתי הוא כתב אותו?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫את כן יודעת. תגידי לי.‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫לפני הרבה זמן, לדעתי. שנה כזה?‬
‫ואו! כבר עברה שנה מאז?‬ ‫-בערך.‬
‫אתם מדברים על זה לעיתים קרובות?‬
‫לא, רק מדי פעם.‬
‫כשאני לא בסביבה.‬
‫כן, חוליאן, בעיקר כשאתה לא בסביבה.‬
‫הוא סיפר לי על זה כי ביקש ממני עצה.‬
‫ואו! הוא ביקש ממך עצה?‬
‫זה רק תחביב שיש לו בימי ראשון.‬
‫תחביב שיש לו בימי ראשון? למה את מתכוונת?‬
‫הוא כתב את הרומן בימי ראשון.‬
‫בימי ראשון?‬
‫כן, חוליאן.‬
‫זה כתוב בעמוד הראשון.‬
‫לקח לו 53 ימי ראשון לכתוב את הרומן.‬
‫אני באה!‬
‫חמישים ושלושה ימי ראשון?‬
‫שאני אמות.‬
‫עכשיו אני מבין.‬ ‫-מבין מה?‬
‫למה הוא לא ענה לשיחות ממני אף פעם.‬
‫בטח קשה לכתוב רומן, חוליאן.‬
‫אל תגני עליו.‬ ‫-אני לא מגינה עליו.‬
‫את עמדת להגן עליו.‬ ‫את תמיד מנסה להצדיק כל מה שהוא עושה.‬
‫אני רק אומרת‬ ‫שבטח לא קל לכתוב רומן, חוליאן.‬
‫בדיוק.‬
‫וההנחה שביסודה של ההערה הזאת‬
‫היא שלכתוב רומן זה בטח כל כך מסובך‬
‫עד שלוויקטור אף פעם‬ ‫לא היה זמן לענות לטלפון,‬
‫בפרט אם המתקשר היה אחיו הקטן והמטומטם,‬
‫שבמקרה הוא אני.‬
‫בחייך, חוליאן, אתה מכיר את ויקטור.‬
‫הוא עונה רק כשנוח לו,‬ ‫כשהוא רוצה וכשיש לו חשק.‬
‫וגם למה?‬
‫למה מה?‬
‫למה שהוא יכתוב רומן? מה הוא זומם?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫אולי הוא מרגיש צורך לדבר על דברים…‬
‫לדבר על דברים!‬ ‫-אתה יודע למה אני מתכוונת, חוליאן.‬
‫אני יודע למה את מתכוונת, נטליה. אני יודע.‬
‫אני מקווה מאוד.‬
‫מסכן.‬
‫אתמול דיברתי עם השכנה, בקשר לאבא.‬
‫על זה שהוא הראה לה את המבושים שלו.‬
‫אתה יודע מה היא אמרה לי?‬
‫אז מה חשבת על הרומן הקטן שלו?‬
‫אתה לא חייב ללעוג לו.‬ ‫-אני לא לועג.‬
‫כן, אתה אמרת "הרומן הקטן".‬
‫היית סרקסטי.‬ ‫-באמת?‬
‫נכון. אני מודה. אני פשוט לא שולט בזה.‬
‫כי אני מקנא.‬
‫עמוק בפנים, אני ממש מעריך את אחי.‬
‫אתה מעריך אותו?‬
‫מאוד.‬
‫אפשר להשתמש בחדר האמבטיה, קרול?‬ ‫-ברור. כולו שלך.‬
‫תודה.‬
‫ויקטור עוד לא הגיע?‬
‫הוא אמור להגיע בכל רגע.‬
‫על מה דיברתם?‬ ‫-אני אגיד לך אחר כך.‬
‫אז על מה הוא?‬
‫זה רומן ארוטי?‬
‫הוא…‬
‫די ארוך.‬
‫אוי. כבר סיפרת לו?‬ ‫-לא.‬
‫אבל הוא מתקשר אליי בכל יום‬ ‫ושואל אם קראתי אותו כבר.‬
‫ממש מעצבן שהוא מנסה‬ ‫ללחוץ עליי להגיד לו מה דעתי.‬
‫שיט. זה ממש על הפנים.‬ ‫-הוא רוצה שאהיה כנה ואובייקטיבית.‬
‫אסור להגיד את האמת אף פעם.‬
‫באופן כללי, אתה מתכוון?‬
‫באופן כללי ותמיד.‬
‫לא יפה להגיד את האמת.‬
‫אחי כתב רומן.‬
‫רומן? זה נהדר, נכון?‬
‫בכל אופן, את בטח גאה מאוד.‬
‫מה עשיתי עכשיו?‬ ‫-שום דבר. אני רציני.‬
‫הוא מקשיב לך. הוא מעריך אותך.‬
‫מבחינתו, דעתך היא סוג של הכרה בו.‬
‫חוליאן, הדעה שלי לא שווה יותר‬ ‫מהדעה של כל אחד אחר. בוא לא נתחיל.‬
‫מבחינתו של ויקטור,‬ ‫דעתי חשובה כמו דעתו של קקטוס בעציץ.‬
‫מספיק, חוליאן. זה לא סיפור גדול.‬
‫הוא ייתן לך את הרומן,‬ ‫ואם לא, עוד יותר טוב,‬
‫כי ככה לא תצטרך לקרוא אותו‬ ‫או להגיד לו מה אתה חושב!‬
‫היא השתנתה. עכשיו היא בן אדם שמתרגז.‬
‫נהדר.‬
‫כן.‬
‫חוץ מזה, ויקטור מעריך אותך מבחינות אחרות.‬
‫מה?‬ ‫-הוא מעריך אותך מבחינות אחרות.‬
‫שמעת את זה, קרול?‬
‫אחי אוהב אותי.‬ ‫-נכון שזה נהדר?‬
‫מתי הוא נתן לך אותו?‬
‫אני לא יודעת. לפני כמה חודשים.‬
‫אני מבין. באמת, לפני כמה חודשים?‬
‫כן, ביום שבו הלכנו‬ ‫לבית של אבא לכבוד יום ההולדת שלו.‬
‫אתה לא היית שם.‬ ‫אולי זו הסיבה שהוא לא נתן לך אותו.‬
‫לא, גם אני הייתי שם באותו יום.‬
‫לא היית שם, חוליאן.‬ ‫-דווקא כן. איחרתי, אבל הייתי שם.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫ודוסטוייבסקי לא נתן לי שום רומן.‬
‫לא הכול מורכב כמו שאתה חושב, חוליאן.‬
‫אולי לא היו לו שם עותקים נוספים‬
‫ולכן הוא לא נתן לך אותו.‬
‫מהדורה מוגבלת, שמיועדת לנבחרים בלבד?‬
‫כנראה.‬
‫ומה?‬ ‫-וזה מספיק.‬
‫אם ויקטור לא יגיע תוך חמש דקות, אני זזה.‬ ‫-והכריכה יפה?‬
‫אני מניחה שכן.‬ ‫-בחייך, זה חשוב.‬
‫אני לא יודעת. יש לו כריכה, חוליאן.‬ ‫-קשה? חזקה?‬
‫לא ממש.‬ ‫-כדי לחסוך כסף.‬
‫כל העשירים קמצנים.‬
‫איך קוראים לחתולה?‬ ‫-פאני.‬
‫פאני…‬ ‫-האכלת אותה?‬
‫כן, מתוקה. והוא מצא חן בעינייך?‬
‫למה הפרצוף הזה?‬
‫איזה פרצוף?‬
‫זה שעשית כששאלתי את השאלה ההיא.‬
‫אני יכולה לעשן פה?‬ ‫-לא, לחתולה יש אסתמה.‬
‫זה בסדר גם אם הרומן‬ ‫לא מצא חן בעינייך, נטי.‬
‫תראה, הוא מאוד מצא חן בעיניי.‬
‫באמת? מאוד?‬
‫די מצא חן.‬ ‫-מאוד, או די? כי זה לא אותו דבר.‬
‫הוא לא רע. הוא יכול להיות יותר טוב, אבל…‬
‫אוי.‬ ‫-מה אוי?‬
‫הוספת "אבל" בסוף המשפט.‬
‫כי כמה דברים בו לא ממש עובדים.‬
‫לדוגמה?‬
‫יש יותר מדי דמויות‬ ‫ויותר מדי רמות של נרטיב.‬
‫כן, צריך להיזהר עם רמות הנרטיב האלו.‬
‫רמות של נרטיב…‬
‫והסוף לא ממש הגיוני.‬ ‫-סוף שנכתב בחיפזון.‬
‫תראה, הוא לא רע. הוא לא ממש מהנה, אבל…‬
‫כלומר שהוא…‬ ‫-זה רומן הביכורים שלו, חוליאן.‬
‫כן, זה רומן הביכורים שלו, נטי, אבל הוא…‬
‫הוא…‬ ‫-הוא מה?‬
‫הוא…‬ ‫-הוא מה, נטי?‬
‫הוא ממש מחורבן!‬
‫אני אענה!‬
‫אני ממש גאה בך.‬
‫אני לא מרוצה מזה‬ ‫שלא אהבתי את הרומן של אחי.‬
‫אבל אני רואה שאתה מרוצה.‬
‫אני מודה, זה שפל מצידי.‬
‫אבל זה המצב.‬
‫חוץ מזה, לא צריך לתגמל יהירות.‬
‫אז הוא כתב את הרומן כי הוא יהיר?‬
‫ברור.‬
‫אל תגיד לו את מה שאמרתי לך קודם.‬
‫בבקשה. אני ארגיש נורא.‬ ‫-ברור שלא.‬
‫אני לא כזה אכזרי.‬ ‫-כל ימי הראשון האלה. מסכן.‬
‫כן, מסכן. וגם את מסכנה.‬ ‫-אני? למה?‬
‫כי עכשיו תצטרכי להגיד לו את דעתך.‬
‫שהרומן הקטן שלו ממש מחורבן. נכון, נטליה?‬
‫מי זה היה?‬ ‫-ויקטור.‬
‫ומה הוא רוצה? שנרד להחנות את הב.מ.וו שלו?‬
‫לא, הוא אומר שהוא לא יבוא.‬
‫הם נשארים במרבייה‬ ‫כי הם רוצים לצאת להפלגה מחר ו…‬
‫טוב, תוכלו להיפגש בשבוע הבא.‬
‫או בכל יום אחר.‬
‫את לא מאמינה לי, נטליה,‬
‫אבל אני באמת מעריך את אחי.‬
‫את יודעת למה?‬
‫כי הייתי רוצה להיות כמוהו.‬
‫עכשיו מי יחליף את הנורה של אבא?‬
‫אל תדאגי. אני אעשה את זה.‬ ‫-תרשי לי.‬
‫תודה.‬
‫לאחר הניסיון הכושל השני, בשבת שעברה,‬
‫הם החליטו להיפגש במהלך השבוע.‬
‫נטליה התחננה בפני חוליאן שישמור‬ ‫על הפה שלו ולא יגרום למריבה עם ויקטור,‬
‫אחרי "חוסר הכבוד המצער שלפני כמה ימים".‬
‫אני מצטטת את חוליאן מילה במילה.‬
‫חיכית הרבה זמן?‬ ‫-לא הרבה מאוד.‬
‫חי נפשי, איזה עיתוי זוועתי לגשם.‬
‫משהו לא בסדר?‬
‫לא. למה?‬
‫בלי סיבה. אתה פשוט ממש דייקן היום.‬
‫אתה לא רוצה לחלוץ את הנעליים שלך?‬
‫הן ספוגות במים.‬ ‫-כן, אולי אחלוץ אותן.‬
‫כן. תרגיש בנוח.‬ ‫-כן.‬
‫סליחה.‬
‫הייתי ככה קרוב לקחת מטרייה, אבל בסוף…‬
‫ואו. תראו את הפרחים היפים האלה.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫הם מתחילים לקמול קצת,‬ ‫אבל נראים נהדר באגרטל הזה.‬
‫מה דעתך?‬
‫על האגרטל, אני מתכוונת.‬ ‫-כן.‬
‫הבאתי יין.‬
‫אוי, לא היית צריך.‬
‫דווקא כן, או שהייתם‬ ‫מותחים עליי ביקורת אחר כך.‬
‫זה גראן רזרבה. בורדו.‬
‫אני בטוח שאף פעם לא טעמתם משהו כזה.‬
‫אני בטוח שלא.‬
‫בבית הזה תמיד שותים יין זול.‬
‫נכון?‬
‫אז מה שלום הבנת?‬ ‫-נהדר.‬
‫נקווה שבקרוב הן ימצאו‬ ‫חברים ויעזבו את הבית, כי…‬
‫ואשתך?‬
‫אצל מריסה הכול נהדר. פשוט אדיר.‬
‫היא רצתה לבוא,‬
‫אבל מאחר שנטליה התעקשה‬ ‫שזה יהיה מפגש ללא בני זוג…‬
‫נטליה צודקת. אחרת הוא יימשך לנצח.‬
‫ואתה בטוח שלא תרצה להוריד את הגרביים שלך?‬
‫אולי תיתן לו להשתמש בנעלי הבית שלך?‬ ‫-בנעלי הבית שלי?‬
‫ממש לא.‬
‫אין צורך, קרול.‬ ‫חוץ מזה, המפגש לא יימשך הרבה זמן, נכון?‬
‫יפה אמרת, ויקטור. יפה אמרת.‬
‫חוליאן, אם תסכים איתי‬
‫שלא הכרחי להכניס את אבא לבית אבות…‬
‫תודה. שנינו נהיה נגד נטליה.‬
‫נוכל לשכור מישהו‬ ‫שיעזור לו בבית וזהו זה. סוף הסיפור.‬
‫כי אתה מסכים איתי, נכון?‬
‫עורך הדין שלי אמר לי לא לצאת בהצהרות‬
‫עד ששלושתנו נהיה נוכחים.‬
‫קרול…‬ ‫-כן?‬
‫ממש לא נעים לי שלא באתי בשבת,‬ ‫אבל היינו חייבים לנסוע למרבייה.‬
‫אל תדאג. נטליה כבר אמרה לנו.‬
‫ויקטור, בטח ממש מעייף להיות עשיר, נכון?‬
‫אתה לא מתאר לעצמך, חוליאן.‬
‫זה פשוט מתיש.‬
‫פשוט מתיש.‬
‫חוץ מזה, הבטחתי לקחת את החותן שלי להפלגה‬
‫עם כמה חברים שלו, שהגיעו כל הדרך מסנטנדר.‬
‫אנשים חשובים. אנשים עם הרבה כסף, חוליאן.‬
‫אנשים חשובים עם הרבה כסף…‬ ‫אנחנו מכירים את הסיפור.‬
‫אל תדאג. לא קרה שום דבר, נכון?‬
‫רק הכנו כמה חטיפים.‬
‫כן, ודגי אנשובי אוהבים‬ ‫לצאת מהקופסה ולהיכנס אליה שוב.‬
‫אנשובי. נחמד. מהים הקנטברי?‬
‫לא, מהסופרמרקט.‬
‫אני אביא לך נעלי בית.‬ ‫אתה לא יכול להישאר ככה.‬
‫אז מה שלומך? מה העניינים?‬
‫הכול בסדר.‬
‫ואצלך?‬
‫יש חדשות? משהו שאני לא יודע עליו?‬
‫לא. למה?‬
‫בלי סיבה. רק רציתי להתעדכן.‬
‫התכתבנו בוואטסאפ בשבוע שעבר.‬
‫מאז לא חלף מספיק זמן‬ ‫בשביל שמשהו רציני יקרה.‬
‫אם שום דבר רציני לא קרה מאז, אני רגוע.‬
‫אבל יש הרבה עבודה בזמן האחרון, ללא ספק.‬ ‫-ואו.‬
‫העניין הוא שהפכתי להיות…‬
‫חיוני מדי.‬
‫תיזהר או שבסוף יעשו ממך מנכ"ל,‬ ‫ואז החגיגה תגיע לסופה.‬
‫אתה צודק מאוד.‬
‫ברור.‬
‫אנחנו שונים מאוד, נכון?‬
‫אתה ואני.‬
‫זה מה שאתה חושב?‬ ‫-כן.‬
‫אני תמיד רוצה יותר,‬ ‫ואתה תמיד מתפשר על פחות.‬
‫אני מסתכל עליך ככה כי אני לא בטוח מה לומר.‬
‫אני מקווה שלא נפגעת מההערה שלי, חוליאן.‬
‫אני עדיין לא בטוח.‬
‫אתה וחוש ההומור שלך.‬
‫אני מקנא בך על זה.‬
‫אתה לא מתייחס‬ ‫לשום דבר ברצינות, בלי קשר למצבך.‬
‫קוראים לזה אינסטינקט הישרדות, ויקטור.‬
‫תסלח לי.‬
‫נעלי הבית.‬
‫אני קופצת לבית המרקחת,‬ ‫אבל אחזור בקרוב, בסדר?‬
‫ואל תריבו בלעדיי.‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫בימים האחרונים חשבתי לעצמי,‬
‫"כשתיפגש עם חוליאן,‬ ‫יש משהו שאתה חייב לומר לו".‬
‫אבל כרגע אני לא ממש…‬ ‫-באמת?‬
‫מה זה היה?‬
‫מה זה יכול להיות?‬
‫אני לא יודע. עוד איזכר.‬
‫בזמן האחרון אני מתקשר אליך,‬ ‫אבל לא מצליח לתפוס אותך.‬
‫מתי?‬
‫בימי ראשון.‬ ‫-בימי ראשון?‬
‫אחר הצהריים.‬
‫אחר הצהריים? מוזר.‬
‫באמת? למה?‬
‫כי אני תמיד בבית.‬
‫אתה תמיד בבית בימי ראשון אחר הצהריים?‬ ‫-תמיד בבית.‬
‫ואם אנחנו יוצאים בסוף השבוע,‬ ‫אנחנו תמיד חוזרים אחרי ארוחת הצהריים.‬
‫זה הרגל.‬ ‫-באמת?‬
‫אני אף פעם לא עונה לטלפון‬ ‫אם אני לא יודע מי זה, חוליאן.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫כי אני לא רוצה…‬
‫שמשהו יסיח את דעתי.‬
‫ברור, כי אתה בטח…‬
‫מתרכז במשהו שאתה עושה.‬
‫בדיוק.‬
‫נעים שיש רגעים כאלה,‬
‫שבהם אתה לבד,‬
‫ואז אתה יכול לחשוב, להרהר,‬
‫ולהבין איך לעצב‬
‫את כל מה שאתה רוצה לבטא‬
‫אבל לא ממש יודע איך.‬
‫חוליאן, תיארת את זה באופן מושלם.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫אני הולך לתלות את הבגדים. נראה שהגשם פסק.‬
‫אחזור מייד. תרגיש כמו בבית.‬
‫אם נטליה תצלצל בדלת, תפתח.‬
‫ללוות אותך?‬
‫אם אתה חייב.‬
‫אז אלווה אותך.‬
‫ומה רצית?‬
‫לשאול בעצתך.‬
‫אבל מאחר שלא ענית, התקשרתי לנטליה.‬
‫חבל מאוד.‬
‫היא ניצלה את ההזדמנות‬ ‫כדי לדבר המון על אבא.‬
‫זאת מחלה אצלה, חוליאן.‬
‫ההרגשה הטרגית שיש לה כלפי החיים.‬ ‫-לא יכולתי לנסח את זה טוב יותר.‬
‫כמו המפגש הדחוף הזה, שאנחנו חייבים לקיים.‬ ‫אבא התבלבל, עלה על האוטובוס הלא נכון,‬
‫ונאלצנו לאסוף אותו מטורלדונס.‬
‫אז מה?‬
‫לא מזמן היא התקשרה אליי שלוש פעמים.‬
‫שלוש פעמים!‬
‫מה היא רצתה?‬
‫זה היה בקשר לנורה החשמלית של אבא.‬ ‫מסתבר שהיא עושה מצמוצים קטנים.‬
‫כן, מצמוצים קטנים.‬
‫אמרתי לה להירגע ושאתה תחליף אותה.‬
‫כן, היא הזכירה את זה.‬
‫עשה את זה מהר, לפני שהיא תתפרץ,‬ ‫כי היא מוציאה אותי מדעתי, חוליאן.‬
‫אתה יודע מה הבעיה, ויקטור?‬ ‫אני עסוק מאוד בזמן האחרון ו…‬
‫באמת? יש לך פרויקט חדש?‬
‫אני עובד על זה. היה לי ליהוק.‬
‫לתוכנית טלוויזיה?‬ ‫-לא, לפרסומת.‬
‫פרסומת. זה נהדר. פרסומת למה?‬
‫לגספצ'ו.‬
‫הם היו צריכים מישהו מנוסה לתפקיד העגבנייה.‬
‫עגבנייה?‬ ‫-כן.‬
‫חוליאן…‬
‫המקצוע שלך…‬
‫אני דואג לך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מוזר שנטליה מתעכבת כל כך הרבה זמן.‬
‫כן, נכון.‬
‫זה מיקום נהדר, חוליאן.‬
‫באמת נראה לך?‬ ‫-כן.‬
‫אבל לא כמו הבית שלי. הבית שלי הוא…‬
‫כן.‬
‫ואתה נראה טוב.‬ ‫-אני מרגיש טוב.‬
‫במיוחד אם לא ניכנס לפרטים.‬
‫אז יש לך זמן עכשיו.‬
‫זמן?‬
‫כן, ללכת לבית של אבא‬ ‫ולהחליף את הנורה, זאת ש…‬
‫כן, המצמוצים הקטנים, כן.‬
‫אתה יודע מה הבעיה, ויקטור?‬ ‫-תגיד לי.‬
‫בין תפקידי כעגבנייה לטיולים עם החתולה,‬
‫אין לי הרבה זמן פנוי.‬
‫אולי אתה יכול לקפוץ לשם? ביום ראשון, נאמר?‬
‫ביום ראשון? זה בלתי אפשרי.‬
‫לא.‬
‫אתה יודע מה?‬ ‫-מה?‬
‫שנטליה תחליף את הנורה.‬
‫נטליה?‬ ‫-למה לא?‬
‫אתה צודק.‬ ‫-למה דווקא אנחנו? כי אנחנו גברים?‬
‫הנשים מודרניות עכשיו.‬ ‫-וגם פמיניסטיות.‬
‫הן יכולות להחליף נורות בעצמן.‬
‫התקופה ההיא הסתיימה.‬ ‫-כל המצמוצים הקטנים…‬
‫נטליה ממש פיקחית.‬ ‫-נכון?‬
‫יש לה הרבה תארים שניים, ויקטור.‬ ‫אתה יודע מה זה אומר.‬
‫והפרצוף התמים שלה מטעה.‬ ‫היא מצליחה לעשות כל מה שהיא רוצה.‬
‫והיא אף פעם לא אומרת לך‬ ‫מה היא באמת חושבת. אף פעם.‬
‫גם אם מבקשים ממנה להיות אובייקטיבית?‬
‫במקרה זה, יכול להיות שכן.‬
‫אבל זה יהיה קשה.‬ ‫לא יהיה לה קל לעשות זאת, אבל כן.‬
‫תהיה רגוע.‬
‫אני רגוע. אני לא נראה לך רגוע?‬
‫זה רק ביטוי.‬
‫אני רוצה לשטוף ידיים. איפה חדר האמבטיה?‬
‫היכן שהוא תמיד. בסוף המסדרון ימינה.‬
‫חוליאן!‬
‫נזכרתי במה שרציתי לומר לך.‬
‫זה לא משהו חשוב. זה טיפשי.‬
‫כתבתי רומן.‬
‫רומן?‬
‫אתה?‬
‫אני. אחיך הגדול, כן.‬
‫אני יודע שאתה אחי הגדול.‬
‫נראה שאין לך מילים.‬
‫אני…‬
‫טוב, התרשמתי. לא הייתי מאמין.‬
‫אתה יודע, חוליאן, אני אוהב אתגרים.‬
‫אנחנו יודעים. כל החיים שלך הם הרפתקה.‬
‫חוליאן…‬
‫לא…‬
‫ישמח אותי מאוד…‬
‫באמת?‬
‫אם גם אתה…‬
‫בשבילי? שאני אמות. איזה כבוד.‬
‫תקרא אותו.‬
‫תראה, דברים כאלה יכולים לרגש אותי.‬
‫תן לי אותו. אני אכתוב לך הקדשה.‬
‫זה הכרחי?‬
‫תראה, זה המעשה הנכון, וזו לא טרחה בשבילי.‬
‫אם ככה…‬
‫אם אתה לא מצליח לחשוב על משהו לכתוב…‬ ‫-לא.‬
‫אפשר לעשות את זה ביום אחר.‬ ‫-לא, אני מתחיל להיזכר.‬
‫"לאחי הקטן,‬
‫"שאולי לא נראה כך…‬
‫"אבל עמוק בפנים, זה מה שהוא."‬
‫אני לא ממש יודע…‬
‫מה לומר.‬
‫המילים נעתקו מפי.‬
‫נעתקו.‬
‫חוליאן.‬ ‫-כן?‬
‫רציתי לשאול אותך משהו.‬ ‫-אל תגיד שום דבר.‬
‫אין צורך.‬ ‫-דווקא יש צורך.‬
‫לא. אין צורך.‬
‫אתה רוצה שאגיד לך‬ ‫מה דעתי עליו, אחרי שאקרא אותו.‬
‫שאהיה אובייקטיבי,‬ ‫ומעל לכול, שאדבר בכנות, נכון?‬
‫לא ייאמן, חוליאן!‬
‫זה בדיוק מה שרציתי!‬
‫ראיתי את זה בא.‬
‫ראיתי את זה בא ו…‬
‫אתה יודע, אפילו אם הייתי רוצה,‬ ‫לא אוכל לדבר איתך שלא בכנות.‬
‫התלבטתי אם לתת לך אותו. לא הייתי בטוח.‬
‫באמת? למה?‬
‫כי חשבתי שתרגיש שאני לוחץ עליך לקרוא אותו‬
‫ואולי זה יבאס אותך.‬
‫ממש לא. אני נרגש מאוד מכך שאקרא אותו.‬
‫אבל אתה לא קורא אף פעם,‬ ‫אז זה יהיה קשה יותר בשבילך.‬
‫קשה יותר מלאחרים, אתה מתכוון?‬
‫הרבה יותר קשה,‬ ‫כי אין לך את ההרגל הזה, חוליאן.‬
‫ברור. אז אתה חושב‬ ‫שיהיה לי קשה יותר להבין אותו‬
‫מאשר לאחותנו, למשל.‬
‫הרבה יותר קשה.‬
‫באמת?‬
‫ברור. אתה יודע, לנטליה יש שני תארים,‬
‫היא דוברת וקוראת ארבע שפות‬
‫והיא רגילה לחשיבה מופשטת.‬
‫ואתה…‬
‫אני עגבנייה.‬
‫אלה מקצועות שונים, חוליאן.‬
‫אני לא יכול לחלוק על זה.‬
‫הרומן הוא…‬
‫מורכב.‬
‫כן. אני בטוח שיש בו המון רמות של נרטיב.‬
‫איך אתה יודע?‬ ‫-זה מה שתיארתי לי.‬
‫יש בו המון רמות של נרטיב, עד כדי כך…‬
‫שאי אפשר להבין שום דבר.‬
‫מה?‬
‫אל תדאג. אני אוהב נושאים מסובכים.‬
‫זה לא הרומן הראשון שלי.‬ ‫כבר קראתי רומן קטן אחד או שניים.‬
‫"רומן קטן"?‬
‫רומן.‬
‫תסלח לי.‬
‫קרול?‬
‫כן.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫שום דבר.‬
‫זה משחק שאנחנו משחקים‬ ‫בבית הזה בזמן האחרון.‬
‫אנחנו לוקחים את דגי האנשובי לטיול‬ ‫ואז מחזירים אותם לקופסה.‬
‫מה קרול אמרה?‬
‫רק שנטליה התקשרה אליה,‬
‫ושהיא מצטערת מאוד, אבל היא במיטה‬ ‫עם אחת מהמיגרנות האטומיות שלה,‬
‫ולא תגיע.‬
‫באמת?‬
‫זאת באמת בעיה.‬
‫זאת המילה האחרונה עכשיו.‬
‫אתה מכין ארוחת ערב חגיגית‬ ‫ואף אחד לא בא. אתה לא מכיר את זה?‬
‫אז מה לעשות? להישאר לארוחת ערב או…‬
‫מה?‬
‫אין צורך. מה נראה לך?‬ ‫-אתה צודק.‬
‫בוא נחכה עד ששלושתנו נוכל להיות ביחד.‬
‫אני מסכים.‬ ‫חבל להתחיל בוויכוח ולהרוס את זה.‬
‫אתה יכול להתקשר לנטליה?‬
‫כן, אני אתקשר אליה.‬
‫אבל למה אני צריך להתקשר לנטליה בכלל?‬
‫כדי להגיד לה להחליף את הנורה.‬
‫אה, נכון.‬
‫שתחליף אותה בעצמה.‬ ‫-למהפכה יש מחיר.‬
‫למהפכה יש מחיר!‬
‫נדבר אחר כך.‬ ‫-בסדר.‬
‫תנשק את קרול בשמי.‬ ‫-בסדר.‬
‫חוליאן,‬
‫האגרטל הזה…‬
‫ממש מכוער.‬
‫כדאי שתשתמשו בזה שנתתי לכם.‬
‫כעת רבע לשבע בערב, שוב ביום שישי.‬
‫בדיוק סיימתי את המשמרת שלי‬ ‫בבית החולים וחוליאן אמור להגיע.‬
‫הוא הלך לצילומי הפרסומת היום‬ ‫וקם ממש מוקדם, המסכן.‬
‫ויקטור ונטליה כבר פה.‬
‫חוליאן יהיה מרוצה, כי הם הגיעו ביחד.‬
‫אבל נראה שוויקטור שכח‬ ‫את הטלפון שלו במכונית.‬
‫חוליאן זרק את הפרחים‬ ‫לפח אתמול, כי הם קמלו,‬
‫וגם החזיר את האגרטל לארון.‬
‫אבל לפי מה שאני רואה, נטליה…‬
‫הביאה זר נוסף היום.‬
‫כשהלכתי ליד חנות הפרחים ראיתי אותם וחשבתי…‬
‫הם באמת יפים, אבל לא היית צריכה.‬
‫ברור שהייתי צריכה,‬ ‫בפרט אחרי שלא באתי בפעם הקודמת.‬
‫ומאחר שאתם כל כך אוהבים פרחים…‬ ‫-אנחנו מתים עליהם. בפרט חוליאן.‬
‫הוא לא עונה. הוא לא ענה לי מאז אתמול בערב.‬
‫מי?‬ ‫-אבא שלי.‬
‫הוא לא מסתדר עם מכשיר השמיעה,‬ ‫לא שומע שום דבר ולא עונה אף פעם.‬
‫כדאי שנאכל פעם ארוחת צהריים‬ ‫עם אבא שלך ועם הילדים.‬
‫אני ממש אוהבת שאתם באים לכאן.‬
‫היא אוהבת את זה יותר מדי, וזה ייגמר בבכי.‬
‫חוליאן.‬ ‫-חשבנו שאתה לא פה.‬
‫בסוף סיימנו מוקדם.‬
‫נטליה, איך המיגרנה שלך?‬
‫יותר טובה.‬
‫ממש לא נעים לי שלא באתי בפעם הקודמת.‬ ‫-לנו היה לא נעים עוד יותר.‬
‫נאלצנו למתוח עלייך ביקורת.‬
‫תראה את המתנה המקסימה שנטליה הביאה.‬ ‫-אני יודעת שאתם אוהבים אותם.‬
‫אנחנו אוהבים אותם.‬
‫וויקטור?‬
‫חזר למכונית. הוא שכח את הטלפון שלו.‬
‫האמנים האלה, תמיד מפוזרים כל כך.‬
‫לא תאמין. נתקלנו זה בזה ליד הדלת הקדמית.‬
‫איזה צירוף מקרים.‬ ‫-נכון.‬
‫זה הצריך הרבה עבודה, נטליה.‬
‫איך היה בצילומים?‬
‫היית בצילומים?‬
‫תוכנית טלוויזיה?‬
‫אני הולך להתקלח.‬ ‫-פרסומת.‬
‫פרסומת למה?‬
‫למה שלא תגיד לה?‬ ‫-זה ממש לא הכרחי.‬
‫לגספצ'ו.‬
‫הוא היה העגבנייה.‬
‫גם זה יכול להיות מעניין, נכון?‬
‫בטח לא קל להיות עגבנייה.‬
‫ובכן…‬
‫ויקטור אמר לי‬ ‫שנתן לך את הרומן לפני כמה ימים.‬
‫אתה בטח מרוצה, נכון?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫כל כך התרגשת מזה שתקרא אותו.‬
‫הוא קרא אותו פעמיים.‬ ‫-באמת?‬
‫זה ממש מהיר.‬
‫הוא היה על הספה במשך‬ ‫כל אחר הצהריים ונראה כאילו שלא נשם בכלל.‬
‫אנחנו מדברים על הרומן הקטן של ויקטור?‬
‫לא הייתי קורא לו רומן קטן.‬
‫אל תגיד לי שאהבת אותו.‬
‫הוא אהב אותו.‬
‫זאת אחת הבדיחות שלך, נכון?‬ ‫-אין לך מושג כמה זה מרגיז אותי.‬
‫ממש קשה לי, נטי.‬ ‫-זה לא ייתכן.‬
‫איך יכולת לאהוב את הרומן?‬
‫אני לא יודע.‬
‫בגלל זה אני מודאג.‬
‫בטח יש לזה סיבה, חוליאן.‬
‫אני מקווה מאוד.‬
‫אולי לא הבנת אותו.‬
‫זה גם מה שאני חשבתי בהתחלה.‬
‫אבל אז קראתי אותו שוב‬ ‫ואהבתי אותו הרבה יותר מאשר בפעם הראשונה.‬
‫אהבתי את המטאפורות.‬
‫הוא אהב אותן.‬ ‫-איזה מטאפורות?‬
‫לא רציתי שהוא יסתיים. נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫אני אפתח.‬
‫הוא ביקש גם ממך לדבר בכנות?‬
‫בכנות ובאובייקטיביות.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-מה כל כך מצחיק?‬
‫שום דבר. אני פשוט רוצה לשמוע אותך‬ ‫אומר לו כמה אהבת את הרומן הקטן שלו.‬
‫אני לא אגיד לו.‬
‫אם אני אגיד לו‬ ‫את האמת אז גם אתה חייב, חוליאן.‬
‫חוץ מזה, הוא בטח חושב‬ ‫שלא אסיים לקרוא אותו לפני הקיץ,‬
‫מאחר שזה ייקח לי‬ ‫יותר זמן מאשר לכל בן אדם אחר.‬
‫עכשיו, תסלחי לי. אני הולך להסניף קצת שמפו.‬
‫אולי זה יעודד אותי.‬
‫ויקטור.‬ ‫-קרול!‬
‫מה שלומך? ברוך הבא.‬ ‫-אני כאן שוב.‬
‫תיכנס.‬
‫יש לי הרגשה‬ ‫שבימים האחרונים הייתי בדירה הזאת‬
‫יותר מאשר בכל השנים שבהן הם גרים פה.‬
‫הם גרים פה הרבה זמן?‬
‫כן, ויקטור. מאז שהם ביחד.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬
‫קרול, חוליאן עוד לא הגיע?‬
‫כן, הוא מתקלח.‬
‫היו לו צילומים היום. של הפרסומת.‬
‫אה, כן, הפרסומת. הוא אמר לי שהוא מגלם…‬
‫מה זה היה?‬ ‫-עגבנייה.‬
‫קרול, נכון שהגיע הזמן שהוא יפסיק עם זה?‬
‫אם לא אתה לא מצליח להגשים‬ ‫את החלום שלך, צריך להמשיך הלאה.‬
‫אני יכול לארגן לו עבודה בחברה.‬
‫בתור נהג. תמיד חסרים לנו נהגים.‬
‫תגידי לו.‬
‫בסדר. אני אגיד לו. אבל עדיף שבפעם אחרת.‬
‫כן, עדיף שבפעם אחרת.‬
‫תראו מה זה. כולנו כאן סוף סוף.‬
‫את בטח מרוצה, אחות קטנה.‬
‫מה אתה רומז?‬
‫שום דבר. אני לא רומז שום דבר.‬
‫לא, אמרת "מרוצה".‬
‫אני לא טיפשה, ויקטור.‬
‫את כועסת? את אף פעם לא כועסת, נטליה.‬
‫מהיום והלאה אני כועסת. תתרגל לזה.‬
‫היית צריכה להזהיר אותי.‬ ‫-מותר לריב רק כשכולכם כאן.‬
‫לא, קרול, אנחנו לא רבים. עדיין לא.‬
‫אנחנו רק משלימים פערים, כן?‬
‫אתה אמרת "מרוצה". משכת את ה"אה" ב"מרוצה".‬
‫לא בכוונה.‬ ‫-אבל זה מה שעשית.‬
‫מה שמפריע לי זה הטון שלך. מה שאתה רומז.‬
‫קרול, נראה לך שניסיתי לרמוז משהו?‬
‫חוליאן הכריח אותי להבטיח‬ ‫שלא אגיד את דעתי היום,‬
‫מאחר שלבני זוג אסור…‬
‫זה כאילו שעשית לי טובה שבאת הנה.‬
‫כאילו ששלומו של אבא לא קשור גם אליך.‬
‫זו לא הייתה הכוונה שלי. תהיי רגועה.‬
‫לא, אני רגועה.‬
‫אני נראית לך לא רגועה? כי אני רגועה מאוד.‬
‫אבל ויקטור, נמאס לי‬ ‫מהאופן שבו שניכם מתנהגים אליי.‬
‫כאילו שאתם יותר טובים ממני,‬
‫בפרט בהתחשב בעובדה שאני‬ ‫היחידה שדואגת לדברים אי פעם.‬
‫אולי לא כדאי שתדאגי כל כך, נטליה.‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫שכאשר מתייחסים לדברים ברצינות‬ ‫רבה מדי, הם מפסיקים להיות מצחיקים.‬
‫זו תאוריה מעניינת מאוד. מניין היא צצה?‬
‫ממדריך הכתיבה למתחילים שהמלצתי לך עליו?‬
‫תסלחו לי.‬
‫לא כדאי שתחכו לחוליאן לפני שתתחילו לריב?‬
‫כן.‬ ‫-את צודקת.‬
‫את צודקת, קרול. סליחה.‬
‫קרול, הבאתי משהו קטן.‬
‫קצת אנשובי, אבל מהסוג הטוב.‬
‫מדהים. תודה רבה. לא היית חייב.‬
‫אפשר לקבל מים?‬ ‫אני צריכה לקחת כדור נגד מיגרנה.‬
‫ברור. אני אביא לך.‬ ‫-תודה.‬
‫אימא שלי נהגה לומר שמיגרנות‬ ‫הן מגירות שלא סגרו כמו שצריך.‬
‫"מגירות שלא סגרו כמו שצריך"?‬
‫מה זה אומר?‬
‫זו מטאפורה, ויקטור.‬
‫אתה אמור לדעת את זה, עכשיו כשאתה סופר.‬
‫אם כבר הזכרת את זה…‬
‫מה הזכרתי?‬
‫סיימת לקרוא את הרומן שלי?‬
‫קרול!‬
‫כן?‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-לא, אין צורך.‬
‫את בטוחה?‬
‫נטליה?‬ ‫-כן?‬
‫מה קרה?‬ ‫-מתי?‬
‫כרגע.‬
‫את מנסה לשנות את הנושא?‬
‫שמת לב?‬
‫כן, בערך. ברור.‬
‫אם לא אהבת אותו,‬ ‫זה בסדר. את יכולה להגיד לי.‬
‫אני יודעת שזה בסדר. למה שזה לא יהיה בסדר?‬
‫אני רוצה רק שתגידי לי‬ ‫את האמת, שתדברי בכנות ו…‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל אתה לא חושב שעדיף‬ ‫לדבר על כל זה בפעם אחרת?‬
‫בסדר.‬ ‫-המים שלך.‬
‫תודה.‬
‫תראה…‬
‫עם כל הדברים החשובים והרגישים‬ ‫שאנחנו צריכים לדבר עליהם היום…‬
‫נכון, קרול?‬ ‫-ברור.‬
‫בחייך, רק הערה אחת.‬
‫הרושם הראשוני שלך אחרי שקראת אותו.‬
‫רושם ראשוני הוא תמיד בעייתי.‬
‫"בעייתי."‬
‫כן.‬
‫והוא גם לא תמיד משקף את מה שאתה חושב באמת.‬
‫בסדר, אבל רק ארבע מילים.‬ ‫משהו כזה. כמו כותרת.‬
‫כמו כותרת של מה?‬
‫רק הרושם שלה מהרומן שלי.‬
‫היא כבר קראה אותו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫כבר קראת את הרומן, נטי?‬
‫אבל לא אמרת לי.‬
‫ומה היא חשבה?‬ ‫-אני…‬
‫נהדר. שלושתכם כאן.‬
‫אנחנו מרוצים מאוד מזה שאתם כאן הערב.‬ ‫-לא נכון. אל תקשיבו לה.‬
‫כשתרצו, תתיישבו ליד השולחן.‬
‫אני אצפה בתוכנית בחדר שלי ואתן לכם…‬
‫לדבר בנוחות.‬
‫תודה, מתוקה.‬ ‫-תודה, קרול.‬
‫תודה.‬
‫נטליה.‬
‫אנחנו מקשיבים.‬
‫כמה זמן לקח לך לקרוא אותו? יותר משבוע?‬
‫למה? זה חשוב?‬ ‫-זה חשוב מאוד.‬
‫עדיף לקרוא רומן במהירות ובאופן רציף.‬
‫לא ידעת את זה?‬ ‫-לא.‬
‫אני לא יודעת. כמה שבועות, לדעתי.‬
‫אוי…‬
‫מה אוי?‬
‫קראתי אותו כשהיה לי זמן, בלילה…‬ ‫-ומה?‬
‫האמת היא שהוא ממש הפתיע אותי.‬
‫הוא ממש הפתיע אותה.‬
‫כן, לא ציפיתי לזה.‬ ‫-היא לא ציפתה לזה.‬
‫אבל זה טוב או רע?‬ ‫-תלוי.‬
‫במה זה תלוי?‬
‫בהרבה דברים.‬
‫האמת היא שמעולם‬ ‫לא עלה בדעתי שאתה יכול לכתוב משהו כזה.‬
‫זה לא רומן קל.‬
‫אני לא בטוח אם אני ממש מבין אותך, נטליה.‬
‫ביקורות הן כאלו, ויקטור.‬ ‫-אני רוצה רק לדעת אם היא אהבה אותו.‬
‫הוא רוצה רק לדעת אם אהבת אותו.‬
‫ויקטור, האמת היא שאני לא…‬
‫אני רוצה שתדע שלא קל לי להגיד לך את כל זה.‬
‫זאת הבעיה כשאומרים את האמת.‬
‫האמת היא שאני…‬
‫אהבתי אותו!‬
‫מה היא אמרה?‬
‫שהיא אהבה אותו.‬
‫את אהבת אותו, נטליה?‬
‫כן, ממש אהבתי אותו.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-הוא טוב מאוד, בתור רומן ביכורים.‬
‫"הוא טוב מאוד, בתור רומן ביכורים."‬ ‫אפשר לפרש את זה בהרבה דרכים.‬
‫אני מרגיש…‬
‫הקלה.‬
‫למען האמת, חששתי לשמוע את דעתך, אחות קטנה.‬
‫חיבבת אותו, או שממש אהבת אותו? תפרטי.‬
‫למה שלא נשב ונתחיל את המפגש?‬
‫אז לא חשבת שהוא משעמם?‬
‫ממש לא.‬
‫להפך. אני מברכת אותך.‬
‫את מברכת אותו?‬ ‫-היא מברכת אותי.‬
‫תודה רבה, נטליה.‬
‫הדעה שלה חשובה לי מאוד.‬ ‫-ברור שדעתה חשובה לך.‬
‫כן, כי היא קהל היעד.‬
‫תסלחו לי.‬ ‫-בטח.‬
‫מריסה.‬
‫מתוקה שלי. כן?‬
‫תראו מה זה.‬
‫אז אהבת את הרומן הקטן?‬
‫לא, אל תדאגי…‬
‫אנחנו כאן כדי לדבר על אבא ולהגיע להסכמה.‬
‫אני מבין. אז זה חלק מהאיסטרטגיה שלך.‬
‫ברור.‬
‫מה יש לי להרוויח‬ ‫מזה שאגיד לו שהרומן שלו מחורבן?‬
‫להעליב אותו ולהרגיז אותו עוד לפני שהתחלנו?‬
‫לא אהבת את הרומן שלו?‬ ‫-ממש לא.‬
‫חוץ מזה…‬
‫עכשיו תורך להגיד לו שגם אתה אהבת אותו.‬
‫הוא יהיה כל כך מאושר‬ ‫עד שבשבוע הבא אבא כבר יגור בבית שלו,‬
‫עם מרתף היינות והבריכה,‬ ‫ויראה לעוזרות הבית את הפין שלו.‬
‫הוא נתן לי את הרומן הקטן שלו‬ ‫רק כי רצה לחתום עליו בשבילי.‬
‫דעתי ממש לא מעניינת אותו.‬ ‫-ויקטור מעריך אותך יותר משאתה חושב.‬
‫נטליה,‬
‫אולי אני עגבנייה, אבל אני לא אידיוט.‬
‫מה את מחפשת, מתוקה?‬
‫את הטאבלט שלי.‬ ‫אני לא יודעת איפה השארתי אותו.‬
‫החתולה שלכם אוכלת צמח בסלון.‬
‫אני אלך.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫על מה דיברתם?‬
‫על הרומן שלך.‬ ‫-אה, כן.‬
‫חוליאן בדיוק אמר לי שגם הוא קרא אותו.‬
‫כבר? כל כך מהר?‬ ‫-נו? אהבת אותו?‬
‫העיקר הוא שתגיד את דעתך.‬
‫הוא פשוט לא מסוגל לא לדבר בכנות.‬
‫אני לא מסוגל.‬
‫אבל בואו נדבר על זה בפעם אחרת, טוב?‬
‫חוליאן, אני מעוניין גם בדעתך.‬
‫אתה רואה? אמרתי לך.‬ ‫-באמת?‬
‫אבל היא מעניינת אותך כמו דעתה של נטליה?‬
‫לא, הן שונות. אי אפשר להשוות ביניהן.‬
‫איך בדיוק הן שונות?‬
‫תראה, חוליאן, זה לא חשוב כרגע.‬
‫ויקטור פשוט רוצה לדעת אם אהבת אותו,‬
‫אם התחברת לדמויות, ומה חשבת על המטאפורות.‬
‫איזה מטאפורות?‬
‫הכותרת. אתה אוהב אותה?‬ ‫-אתה אוהב אותה?‬
‫חמישים ושלושה ימי ראשון.‬
‫היא הפתיעה אותי.‬
‫וזה טוב, או רע?‬
‫תלוי.‬
‫אתה יודע מה, חוליאן?‬
‫כן?‬
‫אני מעדיף שלא תגיד לי שום דבר עדיין.‬ ‫כדאי שתקרא אותו שוב לפני שתגיד לי את דעתך.‬
‫אתה אומר את זה כי אתה חושב שלא הבנתי אותו?‬
‫תמיד כדאי לקרוא רומן פעם נוספת.‬
‫וזה נכון בעיקר‬ ‫לאלה מאיתנו שעובדים בגספצ'ו, כן?‬
‫רק הוגן שלא תצטרך להיחפז.‬
‫זה רומן לא קל, ואתה לא רגיל לזה.‬
‫אל תיחפז. קרא אותו פעם נוספת.‬
‫שוב?‬
‫מה שוב?‬
‫הוא כבר קרא אותו פעמיים.‬
‫קראת אותו פעמיים, חוליאן?‬
‫ברצף.‬
‫ברצף?‬
‫ואו! חוליאן, אין לי מילים.‬
‫לא ציפיתי לזה. ריגשת אותי.‬
‫אז אם הוא כבר קרא אותו פעמיים,‬
‫הוא יכול לומר לך את דעתו.‬
‫ברור. אם ככה, ברור שכן.‬
‫נו?‬
‫אבל כמו כותרת.‬
‫כמו כותרת?‬
‫רק שתדע, קשה לי מאוד לומר לך את זה.‬
‫לדעתי הוא היה…‬
‫ארוך, משעמם קצת,‬ ‫עם יותר מדי דמויות, יותר מדי עלילות,‬
‫וסיום חפוז ולא הגיוני.‬
‫אני אומר לך את זה‬ ‫כי הבטחתי להיות אובייקטיבי ולדבר בכנות.‬
‫אחרת הייתי משקר לך, כמו כולם.‬
‫אבל מאחר שהתעקשת כל כך…‬
‫הוא מעולה.‬
‫זה היה כמו כותרת.‬
‫ויקטור?‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, זו פשוט הביקורת השלילית‬ ‫הראשונה שקיבלתי, אז אני קצת…‬
‫ויקטור, לבקש מאנשים לומר לך את האמת‬ ‫זה עניין בעייתי. אתה אמור לדעת זאת.‬
‫לא חשבתי שתתייחס לזה ברצינות כזאת.‬
‫אני מקווה שלא נפגעת‬ ‫מכך שדיברתי בכנות כזאת.‬
‫ובכן?‬ ‫-לא כדאי לנו להתרגז בגלל תחביב.‬
‫זה לא תחביב, חוליאן.‬
‫זה בדיוק מה שאמרתי לנטליה.‬
‫לא להשתמש במילה הזאת.‬
‫אני מניח שאצטרך להתרגל לכל מיני ביקורות,‬
‫גם אם הן לא אובייקטיביות.‬
‫מה הכוונה, לא אובייקטיביות?‬
‫הוא לא מתכוון לשום דבר.‬
‫בבקשה, למה שלא נשב לשולחן‬ ‫ונתחיל את המפגש סוף סוף?‬
‫אתה אחי הקטן ולא מסוגל‬ ‫להיות אובייקטיבי. זה טבעי.‬
‫איך השאלה אם אהבתי את הרומן הקטן שלך או לא‬
‫קשורה לזה שאנחנו אחים?‬
‫"רומן קטן"?‬
‫זו צורת דיבור.‬
‫זה מונח מזלזל.‬
‫השתמשת בו גם לפני כמה ימים,‬ ‫אבל העמדתי פנים שלא שמעתי אותו.‬
‫ראשית אנחנו צריכים‬ ‫להגיע להסכמה על מה שנעשה בקשר לנורה.‬
‫שוויקטור יחליף אותה.‬
‫עכשיו, כשהוא סיים לכתוב,‬ ‫יהיה לו הרבה זמן פנוי.‬
‫אתם מקשיבים לי בכלל?‬
‫ברור שאתה לא מסוגל להיות אובייקטיבי,‬ ‫כי אתה בטח עדיין מקנא בי.‬
‫ממתי אני מקנא בך?‬
‫קינאת בי במשך כל החיים שלך.‬
‫זו הפרעה נפוצה מאוד אצל אחים קטנים.‬
‫אבל במה בדיוק אני מקנא?‬
‫בי.‬
‫בדברים שהסתדרו לי ולא ממש הסתדרו לך.‬
‫כמו מה?‬
‫אתה הנהג של החותן שלך והמשרת של אשתך.‬
‫נראה לי שמה שאמרת כרגע באמת פגע בי קצת.‬
‫אני חושב שכדאי שאלך.‬
‫ניפגש בפעם אחרת.‬ ‫-לא…‬
‫ויקטור…‬
‫ויקטור, אני מבקשת ממך…‬
‫אני מבקשת משניכם, בואו נעשה מאמץ.‬
‫לא היה קל לקבץ את שלושתנו הערב.‬
‫אנחנו חייבים להגיע לכמה החלטות. בבקשה.‬
‫ראשית הוא צריך להתנצל.‬
‫להתנצל? על מה?‬
‫בין השאר, על האופן שבו אמרת‬ ‫את ההערה המתנשאת ההיא,‬
‫ואני מצטט,‬
‫"אולי אני יכול להחליף את הנורה,‬
‫"עכשיו כשסיימתי לכתוב את הרומן הקטן שלי."‬
‫כן. אולי באמת משכתי את ה"אה" ב"רומן".‬
‫זה הרגל משפחתי, ויקטור. אתה יודע את זה.‬
‫היה מספיק לתת לי ביקורת שלילית.‬
‫לא היה צורך גם ללעוג לי.‬
‫זה הומור של שורדים, ויקטור.‬
‫אהבת אותו פעם.‬
‫כן, פעם.‬
‫ודרך אגב,‬
‫כדאי שתדע ששנינו חושבים‬ ‫שאתה זה שצריך להחליף את הנורה.‬
‫אתה ומי עוד?‬
‫אני ונטליה.‬
‫ויקטור!‬
‫תראו מה זה.‬
‫את לא מספרת לי שום דבר, אחות,‬ ‫למרות שאנחנו נפגשים די הרבה בזמן האחרון.‬
‫אז שניכם כבר דיברתם על זה.‬
‫פעם אחת, אולי.‬
‫לא רק פעם אחת, נטליה. הרבה פעמים.‬
‫הרבה פעמים?‬
‫אז למה דווקא אני‬
‫צריך להחליף את הנורה‬ ‫של אבא, אם מותר לי לשאול?‬
‫כי אנחנו משלמים ואתה לא.‬
‫אני לא ממש מבין.‬
‫על מה אתם משלמים?‬ ‫-על דברים.‬
‫אני אגיד לו, נטליה. אז הוא יבין.‬ ‫-חכה ותראה שהוא לא יבין.‬
‫אנסה להבין,‬ ‫אבל אני לא יכול להבטיח שום דבר.‬
‫שנינו חשבנו שאתה זה שצריך להחליף את הנורה‬
‫כי אנחנו אלה שמטפלים בהוצאות של אבא.‬
‫הוצאות?‬
‫אין צורך להיכנס לפרטים.‬
‫כן, נטליה, יש צורך. הפרטים חשובים מאוד.‬
‫אילו הוצאות?‬
‫טוב, ההוצאות הרפואיות.‬
‫מכשירי שמיעה, התפריט המיוחד שלו,‬ ‫השיניים החדשות שלו, הפיזיותרפיסט,‬
‫המנקה, מכונת הכביסה…‬
‫דברים, חוליאן. כל מיני דברים.‬
‫דברים יומיומיים, אתה יודע?‬ ‫-דברים יומיומיים, בשנים האחרונות.‬
‫הוא אמר "שנים"?‬
‫הוא מגזים.‬
‫נטליה?‬
‫כמה שנים?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫ארבע. חמש.‬
‫ארבע או חמש?‬
‫חוליאן, העניין הוא שנטליה‬ ‫לא רצתה לספר לך שום דבר‬
‫כי לא רצינו שתרגיש כמו לוזר עני.‬
‫זו הסיבה.‬
‫אז הגיוני שלא סיפרתם לי שום דבר.‬
‫תראה, שנינו יודעים שתמיד חסר לך כסף,‬
‫וחשבנו ש…‬
‫רגע. אני רוצה לראות אם הבנתי.‬
‫מאחר שאני לוזר עני,‬
‫ולא יכול לעזור בהוצאות של אבינו היקר,‬
‫שניכם חשבתם שאוכל לתרום, במקום זאת,‬
‫בתור השיפוצניק המשפחתי.‬
‫זה ככה?‬
‫כן.‬ ‫-ויקטור!‬
‫זה מה שאמרת, נטליה.‬ ‫-כן, אבל הניסוח הזה נשמע נורא.‬
‫הוא באמת נשמע נורא, נטליה.‬
‫אה, הנה הוא.‬
‫עדיין לא התיישבתם ליד השולחן?‬ ‫-תכף נתיישב, מתוקה.‬
‫חוליאן…‬
‫לפני כמה ימים, כשסיפרת לי שנטליה התקשרה‬
‫כדי לדבר על עניין‬ ‫חשוב מאוד שקשור לנורה חשמלית,‬
‫מה אמרתי לך?‬
‫שנורה חשמלית לא יכולה להיות חשובה כל כך.‬
‫אבל היא כן.‬ ‫-אתה רואה? אי אפשר לדעת.‬
‫אי אפשר לדעת, מתוקה.‬
‫חוליאן.‬ ‫-כן?‬
‫אנחנו מתווכחים ממש בלי סיבה.‬
‫ללא שום ספק.‬ ‫-לא. בוא נראה.‬
‫נכון שלפני כמה ימים הסכמנו‬ ‫שנטליה היא זו שצריכה להחליף את הנורה?‬
‫אני?‬ ‫-כן, בדיוק. את.‬
‫למה אני?‬
‫לפני כמה ימים, כשדיברנו על הנורה,‬
‫הבנו שלא הוגן‬
‫ששמך בכלל לא מופיע ברשימת המועמדים, נטליה.‬
‫אנחנו משפחה מודרנית, שמאלנית ופמיניסטית.‬
‫הבנו שייתכן שהוצאנו אותך‬ ‫מהמשוואה באופן לא מודע.‬
‫איזו משוואה?‬ ‫-של המצמוצים הקטנים.‬
‫כשמדובר בדברים כמו "עשה זאת בעצמך",‬ ‫נראה שנשים מוציאות את עצמן מהכלל.‬
‫"הגברים יטפלו בזה." אז לא.‬
‫אני לא אחליף אותה.‬
‫מה היא אמרה?‬
‫למה שלא תחליפי את הנורה, נטליה?‬
‫כי הפסיכולוג שלי יכעס עליי, ובצדק.‬
‫הפסיכולוג שלך לא רוצה‬ ‫שתחליפי את הנורה של אבא?‬
‫דיברנו על זה והוא אמר לי לא לעשות זאת.‬
‫את מדברת עם הפסיכולוג שלך‬ ‫על מצמוצים קטנים?‬
‫זה חלק מתוכנית טיפול שאני לא יכולה להחליף.‬
‫למה שהפסיכולוג שלך לא יחליף אותה?‬
‫את הנורה החשמלית.‬
‫או שתחליפי פסיכולוג?‬
‫רק שתדעו, אני אישאר בתוכנית עד הסוף.‬
‫בפעם הראשונה בחיי‬ ‫מצאתי מישהו שמבין אותי באופן מושלם‬
‫ועוזר לי.‬
‫עוזר לך במה?‬
‫בזה שאפסיק להיות האישה שחשבתי שאני‬
‫ואגלה את האישה שאני באמת.‬
‫אני רצינית.‬
‫בבקשה, אתם יכולים להתייחס אליי‬ ‫ברצינות רק פעם אחת בחיים שלכם?‬
‫בנוסף לזה שאני אחותכם, אני גם בן אדם.‬
‫אל תכעסי. היא מתרגזת עכשיו.‬ ‫-אני רואה.‬
‫ראשית אני צריכה לעמוד מולכם‬
‫ולומר לכם את דעתי, ויהי מה.‬
‫אבל את תמיד אומרת את דעתך. נכון?‬
‫במקומך לא הייתי בטוח כל כך.‬
‫לאחר מכן אתעמת עם בעלי ואזרוק אותו מהבית‬
‫בגלל החיים הזוועתיים שלי איתו.‬
‫ואחרון אחרון חביב, אהפוך ללסבית.‬
‫אבל מה אנחנו אשמים בזה, נטליה?‬
‫אתם אשמים מאוד.‬
‫אני המשרתת בבית הזה מאז שאימא מתה.‬
‫ביקשתי מכם להיפגש כדי לדבר על אבא,‬ ‫כי אני חושבת שהוא כבר לא מסוגל לגור לבדו,‬
‫ואתם מתנהגים כאילו שאני היסטרית בלי סיבה.‬
‫מי מסדר את התחתונים והגרביים שלו, לדעתכם?‬
‫מי קונה לו אוכל ותרופות?‬
‫מי קוצץ לו את ציפורני הרגליים?‬
‫מי מחליף את הסוללה במכשיר השמיעה שלו,‬
‫בשעון המעורר שלו‬ ‫ובשלושת הטלפונים האלחוטיים שלו?‬
‫ומי צריך להתנצל בפני השכנה‬ ‫כשאבא מראה לה את המבושים שלו?‬
‫ואחרי כל זה,‬
‫אתם רוצים שאני אהיה‬ ‫זו שתלך לבית שלו ותטפל במצמוצים הקטנים,‬
‫כי אף אחד מכם לא יכול להקדיש‬ ‫אפילו שעה אחת מהחיים שלו‬
‫בשביל לבוא לבקר אותו,‬ ‫לבדוק אם הוא נושם עדיין‬
‫ולהחליף את הנורה החשמלית המזוינת שלו?‬
‫אני הולכת לשירותים.‬
‫אני אענה.‬
‫הפסיכולוג הזה בטח יקרן.‬ ‫-מאוד.‬
‫היא אמרה שהיא קוצצת לו את ציפורני הרגליים?‬
‫אבל מה כבר אפשר לעשות בקשר למהפכה?‬
‫זה לא נראה טוב.‬
‫נראה לי שהנורות יישארו באחריותנו.‬
‫אולי נטיל מטבע?‬
‫או שנזמין חשמלאי.‬ ‫ככלות הכול, אתם אלה שמשלמים.‬
‫אנחנו משלמים כי אבא חשוב לנו, חוליאן.‬
‫אתה יודע, אני עלול לקבל את זה באופן שלילי.‬
‫קבל את זה איך שתרצה.‬
‫זו אותה חתולה?‬
‫כבר שאלת את זה בעבר.‬
‫בטח בגלל שאני שוכח,‬ ‫כי אתם לא מזמינים אותנו אף פעם.‬
‫אנחנו לא מזמינים אתכם‬ ‫אף פעם כי בפעם היחידה שבאתם,‬
‫אשתך לא רצתה לשבת על ספה מיד שנייה.‬
‫זה גרם לה להרגיש לא בנוח‬ ‫ואני לא רוצה שהיא תסבול.‬
‫מריסה המסכנה.‬
‫אני מרגישה קצת יותר טוב.‬ ‫אנחנו יכולים להתחיל במפגש?‬
‫מריסה רגישה מאוד ויש לה הרבה אלרגיות.‬
‫היא בטח אלרגית לעניים.‬
‫עכשיו אתה מותח ביקורת גם על אשתי?‬
‫כי אז אתרגז באמת, חוליאן, ואצטרך ללכת.‬
‫טוב, אם תלך,‬
‫קח את האגרטל המחורבן שלך איתך.‬
‫הוא היה מוסתר בארון,‬ ‫אבל מאחר שאשתי היא בן אדם טוב,‬
‫היא הוציאה אותו משם‬ ‫כי חשבה שתשמח לראות אותו.‬
‫עשר דקות. אם באמת ננסה לעשות את זה, נצליח.‬
‫בואו נדבר עשר דקות על מה שקשור באבא‬
‫ואז לא נצטרך להיפגש שוב לעולם.‬
‫אפילו לא בחג המולד?‬ ‫-אנחנו יוצאים לספארי בחג המולד.‬
‫או עד הלוויה של אבא.‬
‫עשר דקות.‬
‫ויקטור?‬
‫אם אין ברירה אחרת…‬
‫בסדר, אין בעיה. אני אודיע לו.‬
‫להתראות.‬
‫תסלחו לי.‬
‫כן, מתוקה?‬
‫השכנה התקשרה.‬
‫איזו שכנה?‬
‫השכנה של אבא שלכם.‬
‫מוזר מאוד. היא תמיד מתקשרת אליי.‬
‫היא אמרה שהתקשרה אלייך, אבל לא ענית.‬
‫בטח נגמרה לי הסוללה בטלפון. מה היא רצתה?‬
‫מסתבר שהיא שמעה שהטלפון‬ ‫של אבא שלכם צלצל במשך כל היום.‬
‫בטח בגללי. התקשרתי אליו‬ ‫במשך כל היום. הוא לא יכול להחליף את הסוללה‬
‫במכשיר השמיעה שלו, אז הוא לא שומע.‬ ‫-ברור.‬
‫היא הלכה לדפוק‬ ‫על הדלת שלו, כי שמעה משם מוזיקה.‬
‫מאחר שהוא לא פתח‬ ‫את הדלת, היא החליטה להיכנס ולבדוק…‬
‫ואיפה היה אבא?‬
‫שוכב על הרצפה.‬
‫למה הוא שכב על הרצפה?‬
‫הוא היה מחוסר הכרה…‬
‫והיה לו דימום מהראש.‬
‫אתם רואים?‬ ‫-מה?‬
‫הוא לא מסוגל להמשיך לגור לבדו. צדקתי.‬
‫את אומרת שזו אשמתנו?‬
‫באיזה בית חולים הוא?‬
‫באף בית חולים.‬ ‫-מה פתאום באף בית חולים?‬
‫אדם שיש לו זעזוע מוח‬ ‫צריך להגיע לבית חולים.‬
‫לא היה צורך.‬
‫כשצוות האמבולנס הגיע וטיפל באבא שלכם,‬
‫הם הבינו ששעות די רבות קודם לכן…‬
‫הוא מת.‬
‫מי?‬
‫אבא מת?‬
‫ממכה בראש.‬
‫איזו מכה בראש, קרול?‬
‫זו שקיבל כשנפל.‬
‫כשהוא נפל?‬
‫חמי אהב מוזיקה.‬
‫בפרט מוזיקה קלסית.‬
‫הוא האזין לה כל הזמן‬ ‫והבית שלו היה מלא במנגינות.‬
‫שלום.‬
‫שנים רבות חלפו,‬ ‫אבל עכשיו, לאחר שנזכרו בכך,‬
‫הם לא יוכלו שלא להעלות זיכרונות מילדותם.‬
‫זיכרונות של רגעים‬ ‫שנשכחו מזמן, כאשר כולם גרו ביחד,‬
‫ואביהם נהג להעיר אותם‬ ‫בסופי השבוע לצלילי מוזיקה רועמת.‬
‫הם ייזכרו בימי ראשון בבוקר‬ ‫ובארוחות הבוקר שלהם, שנמשכו לנצח,‬
‫במריבות שלהם, במשחקים שלהם…‬
‫זה ירגש אותם.‬
‫המוזיקה תזכיר להם שבעורקיהם זורם אותו דם‬
‫ושהם מחוברים זה לזה בקשר שלא יינתק.‬
‫ושלמרות הוויכוחים יש ביניהם קשר עמוק מאוד,‬
‫אינסטינקט שקשור לתעלומה של החיים‬
‫ועוזר לנו להרגיש פחות לבד.‬
‫יום הולדת שמח…‬
‫והערב, לאחר זמן רב שלא עשו זאת,‬
‫ואולי בפעם האחרונה בחייהם,‬
‫הם יתחבקו.‬
‫וכך, ביחד,‬
‫אפילו אם רק לכמה שניות,‬
‫הם יחלקו ברגע החד פעמי והבלתי נשכח הזה.‬
‫אתם בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫קרול, מאיפה אבא נפל?‬
‫מספיק, נטליה. מספיק.‬
‫כולנו מבינים מה קרה, נטליה.‬
‫הוא נפל מהסולם.‬
‫מה הוא עשה על הסולם?‬
‫הוא רצה להחליף את הנורה בחדר האמבטיה שלו.‬
‫מסתבר שהיא עשתה מין…‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬