Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
On perjantai.
Kello on melkein iltaseitsemän.
Mieheni sisarukset tulevat pian meille,
koska heidän pitää väitellä perheasiasta.
"Väitellä" on todellakin paras verbi,
kun kyse on Juliánista ja hänen sisaruksistaan.
Anna samaa kuin viime viikolla.
Ja vähän juustoa.
Julián kielsi ostamasta mitään, mutta he eivät juuri tapaa.
Heitä on kolme. Víctor on vanhin.
Sitten on Natalia.
Kolmas on kumppanini Julián.
Natalia vaati, että heidän pitää tavata ja puhua isästään.
Appeni on 89-vuotias.
Hän on leski. Natalia on oikeassa sanoessaan, ettei hän voi asua yksin.
Appeni on alkanut eksyä usein.
Viime aikoina hän on alkanut näyttää penistään naapurin naisille.
Siinä kaikki. Paljonko?
Natalian mukaan siitä pitää päättää nopeasti,
ennen kuin se pahenee ja tapahtuu jotain vakavaa.
Víctor sanoi saapuvansa myöhässä.
Kuten yleensä, hänellä on kovasti töitä.
Víctor on naimisissa Marisan kanssa. Heillä on neljä lasta ja kaksi koiraa.
He tapasivat nuorina yliopistossa.
He alkoivat lopulta seurustella, ja Víctor teki hänet raskaaksi.
Hänen appensa on tunnettu asianajaja.
Ennen pitkää Víctor päätyi perheyritykseen.
Kukaan ei tosin vieläkään tiedä, mitä hän tekee siellä.
Hän on pelkkä pyrkyri ja suunpieksäjä, kuten Julián sanoo.
Víctor tekee, mitä vaimo käskee,
pitääkseen kiinni asemasta, jota ei uskonut saavansa.
Natalia.
Natalia ei ole yhtään kuin veljensä.
Hän on vakava introvertti nainen,
joka on pakkomielteinen ja oikea perfektionisti.
Hän on kunnioitettu professori, ja kuin se ei riittäisi,
hän kirjoittaa vapaa-aikanaan -
artikkeleita ja kääntää tekstejä monista eri kielistä.
Natalia nai Jerónimon.
Heillä on tytär, mutta Natalia ei ole ikinä ollut onnellinen.
Jerónimo on aina pettänyt häntä. Me kaikki tiedämme sen.
Onneksi Natalialla on hyvä ystävä.
He ovat aina yhdessä ja tulevat hienosti toimeen.
Hänen ystävänsä on sinkku. En tarkoita sillä mitään,
mutta toivon joskus, ettei Natalia olisi niin vakava -
ja kireä ja rentoutuisi vähän.
Hei.
He tapaavat tuskin koskaan. On ihanaa nähdä, kun he tapaavat,
riitelevät ja nahistelevat.
Olen ainoa lapsi. Vanhempani ovat kuolleet.
Nyt he ovat perheeni.
Perheeni on tärkeintä, koska kumppanini…
Kumppani voi jättää koska vain.
Ystäviä tulee ja menee, mutta perhe ja sisarukset pysyvät.
He ovat onnekkaita.
53 SUNNUNTAITA
Etuovi.
Hei!
Se on Julián. Hän tuli juuri. Hän teeskentelee unohtaneensa sen.
Mitä? -Ei mitään. Puhuin itsekseni.
Mistä tulet näin myöhään? -Koekuvauksista.
Vau!
Et kertonut. -En.
Tv-ohjelmanko?
Ei vaan mainoksen.
Nekin ovat televisiossa. -Niin sanotaan.
Mikä mainos se oli?
Gazpachon.
Esitän tomaattia.
Hyvä.
Menen suihkuun.
Sopii.
Älä viivy kauaa. He tulevat pian.
Ketkä tulevat pian?
Tapaat sisaruksesi.
Tänäänkö? Oletko varma?
Sanoit perjantaina.
Se on tänään.
Ehkä yritin unohtaa sen. -Varmaan.
Välipalojako?
Niin.
Tiesin, että unohtaisit. -Mitä vihjailet?
En vihjaile mitään. Rauhoitu.
Hyvä on. Kunhan sanoin.
Mitä enemmän ruokaa on, sitä kauemmin he viipyvät.
Mutta he eivät käy usein.
Olen hoitajana sairaalassa.
Julián on näyttelijä. Hänellä ei ole ollut onnea töiden suhteen.
Hänellä oli nuorena tv- ja teatterikeikkoja,
mutta hän ei tehnyt läpimurtoa.
Tapasimme viisi vuotta sitten ja rakastuimme lähes heti.
Varsinkin hän.
Meillä ei ole lapsia. Asumme vuokralla.
Siskoni soitti kolmesti.
Hän soitti keskipäivällä.
Käskin soittaa kännykkääsi. -Mitä hän tahtoi?
Kysyä, olitko puhunut Víctorille. -Mistä?
Hehkulampusta.
Mistä lampusta? -En tiedä.
Hän aikoi soittaa kännykkääsi, koska se oli tärkeää.
Ei hehkulamppu ole tärkeä. Se on mahdotonta.
Carolina. -Niin?
Mitä sinä teet? -Ostin kukkia.
Meillä ei ole toista maljakkoa, joten otin tämän.
Se oli kaapissa. -Piilossa.
Se oli siellä piilossa.
Veljesi antoi sen. Koska hän tulee tänään…
Mitä sitten?
Menetkö suihkuun?
Puhuimme tästä. Et ehkä muista.
Halusin heittää sen parvekkeelta, muttet antanut.
Se on totta.
Minne laitan kukat? -Teitkö sen tahallasi?
Kissa pitää syöttää.
Carolina. -Minä kuuntelen.
Ostitko kukkia, jotta voit käyttää maljakkoa?
Ostin kukkia, koska ne ovat nättejä ja se on kiva ele vieraillemme.
He ovat sisaruksiani eivätkä vieraita.
Meidän ei tarvitse tehdä vaikutusta.
Päinvastoin.
Jos et ymmärrä perheen dynamiikkaa,
pysy erossa siitä.
Mitä? -Perheen dynamiikkaa.
Tuo maljakko on loukkaus. -Ei se niin ruma ole.
Se on loukkaus. Tiedät sen hyvin.
Se on ruma, mauton ja teeskentelevä.
Kuten veljenikin.
Ehkä unohdit sen,
mutta Víctor antoi sen meille joululahjaksi.
Saimme selville, että tavaratalo oli antanut sen hänelle.
Voitko avata tölkin?
Hän päätti, että koska hänen piti antaa lahja tyhmälle veljelleen,
hän antoi surkean maljakon näyttääkseen hyvältä.
Minkä tölkin? -Anjovistölkin.
Suo anteeksi sanani,
mutta jos sinusta on hyvä idea laittaa maljakko ruokasalin keskelle,
jotta Víctor luulee meidän pitävän siitä, suutun vielä pahemmin.
Rauhoitu. Laitan kukat johonkin muuhun.
Taas sinä aloitat. Olen rauhallinen. Enkö näytä siltä?
En tiedä, mitä sanoa.
Oliko päiväsi kiva?
Tähän asti kyllä.
Sanon vain, että meidän pitää varoa eleitämme.
Tarkoitat hyvää, mutta hän ei näe sitä niin.
Meidän ei tarvitse antaa hänelle huomiota.
Hän on veljeni eikä pääministeri. Ymmärrätkö?
Täysin.
Ei riitä, että he tulevat käymään. Heidät pitää vielä ruokkiakin.
Koska hän varmisti, että tapaamme täällä.
Emme ole hänen La Moralejan huvilansa arvoisia.
Hän pelkää, että tahrimme hänen persialaismattonsa.
Alan hermostua vähän.
Vähän kyllä.
Mene suihkuun.
Mitä teen anjoviksille? -Laita niitä paahtoleiville.
Moneksiko pyysit heidät tänne? -Käskin Víctorin tulla kahdeksalta.
Kello on jo kahdeksan. -Tiedän.
Hän myöhästyy puoli tuntia kuten aina.
Teeskentelijät kuten hän ja vaimonsa -
tulevat aina viimeisinä kuin tekisivät palveluksen.
Siskosi on päinvastainen. -Siksi pyysin Natalian tänne yhdeksäksi.
Haluatko tietää miksi? -En malta odottaa.
Koska tiedän, että hän tulee puoli tuntia etuajassa.
Siten he tapaavat etuovella tasan kello 20.30 -
ja tulevat yhdessä suututtamatta minua.
Sisarukset ovat uuvuttavia, kultaseni.
Et ymmärrä sitä.
Jos siskosi tulee aikaisin, hän haluaa auttaa.
Ei. Jos tulee aikaisin, on vain vaivaksi.
Mutta tietysti,
koska hän haluaa sekaantua ja haluaa asioiden sujuvan hyvin…
Kuten tämän tapaamisen.
Isäni hämääntyi ja nousi väärään bussiin.
Haimme hänet Colmenar de Orejasta.
Entä sitten? Pitääkö hänet laittaa vanhainkotiin?
Ja tiedätkö mitä?
Kerro.
Jos isä haluaa näyttää mulkkunsa naapureille, sen kuin. Sopii minulle.
Aivan. -Isä on kuolemaisillaan.
Miehet ovat sellaisia. Se ei ole meidän vikamme.
Niin.
En ehkä ymmärrä täysin, mutta puhutaan siitä toiste,
kun meillä ei ole vieraita.
Natalia.
Kyllä.
Ei tarvitse tuoda mitään.
Ei se vie kauaa.
Missä olet?
Mitä?
Eikö meidän pitänytkään tavata tänään?
Huomenna, lauantaina.
Ei…
Ei se mitään. Taisin muistaa sen väärin.
Joo. Älä huoli.
Laitamme anjovikset talteen.
Se oli vitsi.
Selvä. Nähdään huomenna puoli yhdeksältä.
Ei vaan yhdeksältä.
Tule yhdeksältä.
Hei.
Säälin vain tuota vaasia,
koska otimme sen kaapista.
Lasketaan viiteen.
Yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi…
On lauantai ja melkein kello 19.
Julián heräsi aamulla pahalla tuulella -
ja halusi peruuttaa tapaamisen.
Hän uskoo, ettei eilinen väärinkäsitys ollut hänen vaan sisarustensa syytä.
He tekevät usein päätöksiä muuttaen mielensä ilmoittamatta.
Juliánin mukaan sitä on jatkunut lapsesta asti -
ja se liittyy siihen, että nuorempia sisaruksia halveksitaan usein.
Onneksi hänen mielialansa parani lounaan jälkeen -
ja hän hyväksyi iltapäivän tapaamisen.
Natalia.
Olet aina täsmällinen. -Tulin aikaisin avuksi.
Tietysti.
Miten voit? -Hyvin.
Tule sisään.
Julián.
Natalia.
Soitin kelloa, muttet avannut ovea.
Tein rentoutusharjoituksiani. Teen niitä aina ennen vieraiden tuloa.
Tuliko Victor vielä? -Ei. Eikö olekin outoa?
Luulin, että tulisitte yhdessä. Laskin varmaan väärin.
Mitä? -Ei mitään. Unohda se.
Palaan pian. -Minne menet?
Haen kaupasta kissanruokaa.
Tulen mukaan. -Mene vain.
Oletko varma? Emme halua riidellä liian aikaisin.
Käyn suihkussa. En tehnyt sitä salilla.
Mene vain.
Soitin kolmesti eilen. -Niin.
Carol kertoi. Olit huolissasi hehkulampusta.
Aivan.
Tiedät, että siskosi on hysteerinen.
Oletko vihainen? -Vähän.
Et suutu ikinä. -Asiat ovat alkaneet muuttua.
Olisit kertonut. -Halusin vain tietää, vaihdoitko sen jo.
Lampunko? -Niin, Julián.
Mistä hehkulampusta on kyse?
Isän kylppärin lampusta. -Ai.
Etkö puhunut Víctorille?
Kuka on Víctor?
Kylppärin lamppu välkkyy.
Niinkö? -Isä sanoo, että se räpyttelee.
Mitä?
Räpyttelee. Isä sanoo niin. Se välkkyy.
Miesparka on pyytänyt minua vaihtamaan sen jo kauan.
Voitko tehdä sen tällä viikolla?
Joo, voin minä.
Älä huoli. Rauhoitu.
Olen rauhallinen.
Enkö näytä siltä? -En tiedä, mitä sanoa.
Vai räpyttelee? Onpa surkea ilmaus.
Mainitsin siitä Víctorille vasta. Luulin, että puhuitte siitä jo.
Hän sanoi soittavansa, jotta vaihtaisit sen.
Mitä?
Voitko toistaa sen?
Sanoin, että hän aikoi soittaa sinulle.
Entä loput lauseesta?
Että vaihtaisit sen.
Miksi minä?
En tiedä, Julián. Koska jonkun on vaihdettava se.
Niin onkin, mutta miksi minun? Miksei hänen tai siivoojan?
Siivooja on isääkin vanhempi.
Häntä huimaa tikkailla, ja Víctor…
Mitä hänestä? -Hän on tosi kiireinen ja…
Se on totta.
Miesparka.
Hyvää iltapäivää.
Miten hän kertoi sinulle?
Mitä tarkoitat?
Mikä oli hänen äänensävynsä, kun hän puhui räpyttelystä?
Mitä hän sanoi?
"Julián vaihtaa lampun.
Hänellä ei ole muuta tekemistä." -Se on vain lamppu, Julián.
Hän ei alennu vaihtamaan isän lamppua.
Aristokraatit eivät tee sellaista.
Koska olen hänelle yhä velkaa…
Oletko hänelle velkaa? -Näkemiin.
Olen. Entä sitten?
Julián, kyse on vain isän lampun vaihdosta.
Víctor luuli, että sinulla on enemmän aikaa.
Joo. Miksi hän luuli niin?
Koska olen hänestä perheen hovimestari -
ja juoksupoika.
En vaihda sitä.
Mitä sinä teet?
Etsin avaimia.
No…
Mitä tehdään? -En tiedä.
Laita se asialistalle.
Aloitetaan isän pippelistä ja puhutaan sitten lampusta.
Onko kaikki muuten hyvin?
Hienosti, kunhan emme puhu yksityiskohdista.
Entä sinulla? -Haluan vettä.
Pitää ottaa pilleri.
Sinä ja migreenisi. -Niinpä.
Voi, miten kauniita kukkia.
Niin ovatkin.
On sääli, että ne pitää heittää pois, jos kukaan ei halua niitä.
Maljakko tulee mukana.
Kiitos.
No niin.
Mitä voin tehdä? -Laita anjoviksia paahtoleipien päälle.
Hyvä on.
Emme ole puhuneet siitä vielä.
Mistä? -Piditkö kirjasta?
Mistä kirjasta?
Romaanista.
Mistä romaanista?
Siitä, jonka Víctor kirjoitti.
Kirjoittiko veljeni romaanin? -Isälle pitää ostaa uusi pesukone, koska…
Natalia. -Niin?
Älä vaihda puheenaihetta.
Huomasitko sen? -Joo.
En tiennyt, ettet tiennyt siitä. -Ei se haittaa.
Tiedän sen. Miksi haittaisi?
Víctor varmaan kertoi, mutta unohdit sen, koska olet…
Mitä?
Sinä unohdat asioita.
Hän antaa sinulle romaanin. Rauhoitu.
Olen rauhallinen.
Enkö näytä siltä? Olen helvetin rauhallinen.
Kas, kas.
Vai kirjoitti veljeni romaanin.
Vau! Se on vaikuttavaa.
Ei se ole iso juttu. -Se on loistouutinen.
Milloin hän alkoi kirjoittamaan niitä?
Puhutaan isästä, koska tulimme siksi.
Vaihdetaan kuulumisia taiteilijan tuloon asti.
Milloin hän teki sen? -En tiedä.
Tiedätpäs. Kerro nyt.
En tiedä. Joku aika sitten. Ehkä vuosi.
Onko siitä jo vuosi? -Joskus silloin.
Puhutteko siitä usein?
Vain silloin tällöin. -Kun en ole paikalla.
Niin. Enimmäkseen kun et ole paikalla. Hän kertoi siitä, koska kysyi neuvoani.
Kysyikö hän sinulta neuvoa? -Se on vain sunnuntaiharrastus.
Sunnuntaiharrastusko? Mitä tarkoitat?
Hän kirjoitti sitä sunnuntaisin.
Sunnuntaisinko? -Niin, Julián.
Niin lukee ensimmäisellä sivulla.
Kirjoittaminen kesti 53 sunnuntaita.
Minä tulen.
53 sunnuntaitako?
Hyvänen aika!
Nyt ymmärrän kaiken. -Minkä?
Miksi hän ei vastaa puhelimeen. -Romaanin teko on varmaan vaikeaa.
Älä puolustele häntä. -En puolustelekaan.
Aioit puolustella. Yrität aina oikeuttaa hänen tekojaan.
Sanoin vain, ettei se ole helppoa.
Aivan.
Se tarkoittaa sitä,
että romaanin teko on niin monimutkaista,
ettei Víctor ehdi vastata puhelimeen,
varsinkaan kun soittaja on hänen tyhmä pikkuveljensä eli minä.
Älä viitsi, Julián. Tunnet Víctorin.
Hän vastaa vain, kun sopii, kun haluaa ja kun siltä tuntuu.
Miksi?
Miksi mitä?
Miksi hän kirjoitti romaanin?
En tiedä. Ehkä hän halusi puhua asioista…
Vai puhua? -Tiedät, mitä tarkoitan.
Tiedän, mitä tarkoitat, Natalia.
Toivottavasti.
Miesparka.
Puhuin naapurin kanssa eilen isästä -
ja siitä, kun hän näytti sukuelimensä.
Arvaa, mitä hän sanoi.
Mitä pidit hänen pikku romaanistaan?
Ei häntä tarvitse pilkata. -En pilkkaakaan.
Sanoit "pikku romaanista".
Olit sarkastinen. -Niinkö?
Se on totta. Myönnän sen. En voi sille mitään.
Olen mustasukkainen. Syvällä sisimmässäni ihailen veljeäni.
Ihailetko sinä häntä? -Kovasti.
Saanko käydä vessassa? -Tietysti.
Kiitos.
Eikö Víctor tullut vielä?
Hän tulee koska tahansa.
Mistä te puhuitte? -Kerron myöhemmin.
Mistä se kertoo?
Onko se eroottinen?
Se on vähän pitkä.
Hitsi. Kerroitko siitä vielä? -En.
Hän soittaa joka päivä ja kysyy, olenko lukenut sen.
Hän on ärsyttävä ja yrittää saada minut kertomaan sen.
Paska. Se on syvältä.
Hän haluaa, että olen rehellinen. -Älä kerro totuutta.
Yleisestikö?
Yleisesti ja aina.
Totuuden kertominen on mautonta. Veljeni kirjoitti romaanin.
Romaaninko? Sepä hienoa.
Olet varmasti ylpeä.
Mitä minä nyt tein? -Et mitään.
Hän uskoo sinua.
Mielipiteesi on hänelle tunnustusta.
Julián, mielipiteeni ei ole arvokkaampi kuin muiden.
Minun mielipiteeni on hänelle sama kuin hänen kaktustensa.
Riittää, Julián. Ei se ole iso juttu!
Hän antaa romaanin sinulle. Jos ei, se on hyvä.
Et joudu lukemaan sitä ja kertomaan mielipidettäsi!
Hän suuttuu nykyään.
Hyvä. -Joo.
Víctor arvostaa sinua muilla tavoilla.
Mitä? -Hän arvostaa sinua muilla tavoilla.
Kuulitko, Carol?
Veljeni rakastaa minua. -Eikö olekin hienoa?
Milloin sait sen?
En muista. Joku kuukausi sitten.
Joku kuukausi sittenkö?
Niin. Kun olimme isän synttäreillä.
Et ollut siellä. Ehkä hän ei antanut sitä siksi.
Ei. Olin silloin siellä.
Etkä ollut. -Myöhästyin mutta olin siellä.
Niinkö? -Niin.
Dostojevski ei antanut minulle romaania.
Kaikki ei ole niin monimutkaista kuin luulet.
Ehkä ne loppuivat, ja hän ei antanut sitä siksi.
Oliko se rajoitettu erä? -Todennäköisesti.
Ja? -Riittää jo.
Jos Víctor ei tule 5 minuutissa, lähden. -Onko sidonta hyvä?
Varmaan. -Kerro. Se on tärkeää.
En tiedä. Se on sidottu.
Onko se kovakantinen? -Ei oikeastaan.
Hän säästi rahaa. Rikkaat ovat pihejä.
Mikä kissan nimi oli? -Fanny.
Fanny… -Syötitkö sen?
Joo, kultaseni. Piditkö siitä?
Miksi tuollainen ilme?
Millainen?
Se, jonka teit, kun kysyin.
Saanko polttaa? -Et. Kissalla on astma.
Ei haittaa, jos et pitänyt romaanista, Nati.
Pidin siitä paljon.
Niinkö? Vai paljon?
Kovasti.
Paljon vai kovasti? Se ei ole sama.
Ei hassumpi. Se voisi olla parempi, mutta…
Hitsi. -Mitä?
Sanoit "mutta".
Jotkut jutut eivät toimi.
Kerro esimerkki.
Hahmoja ja kerronnan tasoja on liikaa.
Kerronnan tasoja pitää varoa! Ne ovat…
Lopussa ei ole järkeä. -Hän kiirehti.
Kirja on hyvä. Se ei ole kovin viihdyttävä, mutta…
Onko se… -Se on esikoisteos, Julián.
Niin onkin, Nati, mutta se on…
Se on… -Mikä?
Se on… -Mitä, Nati?
Se on paska!
Minä vastaan.
Olen ylpeä sinusta.
En ole iloinen siitä, etten pitänyt veljeni romaanista.
Sinä näköjään olet.
Se on alhaista. Myönnän sen.
Se on, mitä on. Ylimielisyyttä ei pidä palkita.
Saiko ylimielisyys hänet kirjoittamaan romaanin?
Tietysti. -Älä kerro hänelle, mitä kerroin sinulle.
Minulle tulisi paha olo. -En tietenkään.
En ole niin julma. -Hän teki sitä sunnuntait.
Miesparka. Natalie-parka. -Minäkö?
Joudut kertomaan hänelle, mitä mieltä olet.
Hänen pikku romaaninsa on paska. Vai mitä, Natalia?
Kuka se oli? -Víctor.
Mitä hän haluaa? Pitääkö meidän pysäköidä hänen BMW:nsä?
Ei pidä. He eivät tule.
He jäävät Marbellaan purjehtimaan huomiseksi ja…
No, voitte tavata ensi viikolla.
Tai minä tahansa muuna päivänä.
Et usko minua, Natalia, mutta ihailen veljeäni oikeasti.
Tiedätkö miksi?
Koska haluan olla kuin hän.
Kuka nyt vaihtaa isän lampun?
Älä huoli. Minä teen sen. -Voin auttaa.
Kiitos.
Toisen epäonnistuneen yrityksen jälkeen -
he päättivät tavata viikolla.
Natalia pyysi Juliánia vaikenemaan konfliktin välttämiseksi Víctorin kanssa -
"aiemman valitettavan kunnioituksen puutteen jälkeen".
Lainasin Juliánia sanasta sanaan.
Odotitko kauan? -En kovin kauaa.
Sade alkoi huonoon aikaan. Hitto vie.
Onko jokin vialla?
Ei ole. Miksi?
Ei miksikään. Tulit vain juuri ajoissa.
Etkö halua riisua kenkiäsi?
Ne ovat litimärät. -Voisin ottaa ne pois.
Tee olosi mukavaksi. -Joo.
Anteeksi.
Olin vähällä ottaa sateenvarjon, ja sitten…
Vau! Onpa kauniita kukkia!
Eikö olekin? -Joo.
Ne alkavat kuihtua, mutta maljakko saa ne näyttämän hyvältä.
Eikö niin?
Siis maljakko. -Kyllä.
Toin viiniä.
Ei olisi tarvinnut.
Kyllä. Muuten arvostelisit minua myöhemmin.
Se on Bordeaux'n Gran Reservaa.
Ette varmaan ole maistanut vastaavaa. -Emme varmaan.
Me juomme aina halpaa viiniä.
Eikö niin?
Miten tytöt voivat? -Hienosti.
Toivottavasti he löytävät pian poikaystävät ja muuttavat pois, koska…
Entä vaimosi?
Marisa voi mainiosti kuten aina. Hän on upea. Hän halusi tulla,
mutta Natalia halusi tavata ilman appivanhempia, joten…
Natalia on oikeassa. Se olisi jatkunut ikuisesti.
Etkö varmasti halua riisua sukkiasi?
Anna hänelle tohvelisi.
Tohveliniko? Ei hitossa.
Ei tarvitse, Carol. Eikä tapaaminen kestä kauaa, vai mitä?
Sillä lailla, Víctor.
Julián, jos olet samaa mieltä siitä,
ettei isää tarvitse laittaa vanhainkotiin…
Kiitos. Me kaksi vastaan Natalia.
Voimme palkata hänelle kotiapulaisen, ja se siitä.
Olethan samaa mieltä?
Asianajajani kielsi antamasta lausuntoja, ennen kuin kaikki ovat täällä.
Carol. -Niin?
Tuntui kamalalta jättää lauantai väliin, mutta meidän piti mennä Marbellaan.
Älä huoli. Natalia kertoi jo.
Rikkaus on varmaan väsyttävää.
Et voi edes kuvitella, Julián. Se on uuvuttavaa.
Tosi uuvuttavaa.
Olin myös luvannut viedä appeni purjehtimaan -
hänen ystäviensä kanssa, jotka tulivat Santanderista asti.
He olivat tärkeitä ihmisiä, joilla on paljon rahaa.
Tärkeitä ja rikkaita. Tiedämme, millaista se on.
Rauhoitu. Ei se ollut ongelma.
Laitoimme vain vähän välipalaa.
Joo, ja anjovikset tykkäävät loikkia tölkistä sisään ja ulos.
Vai anjovikset? Ovatko ne Biskajanlahdelta?
Ei vaan marketista.
Tuon tohvelit. Et voi olla noin.
Miten voit? Miten sujuu?
Kaikki sujuu hienosti.
Entä sinä?
Onko uutisia? Jotain, mistä en tiedä?
Ei ole. Miksi?
Ei miksikään. Kunhan kyselin.
Aloimme viime viikolla WhatsApp-kavereiksi.
Sen jälkeen ei ole ehtinyt tapahtua mitään.
Jos ei ole, se rauhoittaa minua.
Töitä on riittänyt. -Vau.
Minusta on tullut liian korvaamaton.
Varo, tai he tekevät sinusta toimitusjohtajan ja hupi lakkaa.
Olet oikeassa.
Aivan.
Olemme hyvin erilaisia.
Sinä ja minä.
Niinkö? -Niin.
Haluan yhä enemmän ja sinä yhä vähemmän.
Katson sinua näin, koska en tiedä, mitä sanoa.
Toivottavasti en loukannut sinua.
En tiedä vielä.
Sinä ja huumorintajusi.
Kadehdin sitä sinussa.
Et ota mitään vakavasti huolimatta siitä, miten sinulla menee.
Se johtuu selviytymisvaistosta.
Anteeksi.
Tohvelit.
Ai.
Menen apteekkiin ja tulen pian.
Älkää riidelkö ilman minua. -Älä nyt.
Olen miettinyt viime päivinä,
että kun näen sinut, minun pitää kertoa sinulle jotain.
Nyt en voi… -Niinkö?
Mitä se oli? Mitä se voi olla?
Muistan sen vielä.
Olen soitellut sinulle, muttet vastaa.
Milloin?
Sunnuntaisin. -Niinkö?
Iltapäivällä. -Niinkö? Sepä outoa.
Niinkö? Miksi? -Koska olen aina kotona.
Sunnuntai-iltapäivisinkö?
Olen aina kotona.
Jos menemme viikonloppuna ulos, palaamme lounaan jälkeen.
Se on tapa. -Niinkö?
En vastaa, jos en tunnista soittajaa.
Etkö? -En.
En halua -
häiriöitä.
Et tietenkään, koska varmaan -
keskityt siihen, mitä teet.
Juuri niin.
Sellaiset hetket ovat kivoja,
kun saa olla yksin, miettiä,
pohtia -
ja selvittää, miten voi muotoilla -
kaiken haluamansa ilmaistakseen jotain,
vaikkei tiedä miten.
Julián, kuvailit sitä täydellisesti.
Tiedän.
Ripustan vaatteet. Sade näyttää lakanneen.
Hetki vain. Ole kuin kotonasi. Jos Natalia soittaa kelloa, avaa ovi.
Tulenko seuraksi?
Jos on pakko.
Tulen mukaasi.
Mitä halusit?
Kysyä neuvoasi. Koska et vastannut, soitin Natalialle.
Mikä sääli.
Hän puhui samalla lakkaamatta isästä.
Natalie on sairas.
Hänestä elämä on traagista. -Hyvin sanottu.
Kuten tämä kiireellinen tapaaminen.
Isä hämääntyi, nousi väärään bussiin, ja haimme hänet Torrelodonesista.
Entä sitten?
Yhtenä päivänä hän soitti minulle kolmesti!
Mitä hän halusi?
Isän lampun takia. Ilmeisesti se räpyttelee.
Niin räpytteleekin.
Käskin hänen rauhoittua, koska vaihtaisit sen.
Hän mainitsi sen.
Tee se pian, ennen kuin hän sekoaa. Hän tekee minut hulluksi.
Ongelma on se, että minulla on kova kiire ja…
Niinkö? Saitko uuden projektin?
Työstän sitä. Kävin koe-esiintymisessä.
Tv-ohjelmanko? -Ei vaan mainoksen.
Sepä hienoa. Minkä? -Gazpachon.
Jonkun kokeneen pitää esittää tomaattia.
Tomaattiako? -Niin.
Julián…
Olen huolissani ammatistasi.
Niinkö? -Niin.
Eikö ole outoa, että Natalie viipyy?
Itse asiassa on.
Melkoinen paikka, Julián.
Niinkö? -Kyllä.
Ihan erilainen kuin kotini. Se on…
Niin.
Näytät hyvältä. -Voin hyvin.
Varsinkin, jos emme puhu yksityiskohdista.
Sinulla on nyt aikaa.
Aikaako?
Voit käydä isän luona vaihtamassa sen lampun.
Joka räpyttelee.
Tiedätkö ongelman? -Kerro.
Tomaatin esittämisen ja kissan kävelyttämisen takia -
vapaa-aikani on vähissä. Voisitko käydä siellä sunnuntaina?
Se on mahdotonta. En.
Tiedätkö mitä? -Mitä?
Natalian pitäisi vaihtaa se.
Natalianko? -Miksei?
Olet oikeassa.
Pitääkö meidän tehdä se, koska olemme miehiä?
Naiset ovat moderneja. -Ja feministejä.
Vaihtakoot itse lamppunsa.
Se siitä. -Kaikki hiton räpytykset.
Natalia on fiksu. -Niin.
Hänellä on tutkintoja. Tiedät, mitä se tarkoittaa.
Hän huijaa viattomilla ilmeillään.
Hän pääsee kuin koira veräjästä. -Eikä hän kerro, mitä mieltä oikeasti on.
Vaikka pyytäisin objektiivisuutta?
Sitten se on mahdollista.
Se on vaikeaa. Se ei ole hänelle helppoa, mutta kyllä.
Rauhoitu.
Olen rauhallinen. Enkö näytä siltä? -Se oli vain kielikuva.
Pesen käteni. Missä vessa on?
Siellä missä aina. Käytävän päässä oikealla.
Hei, Julián!
Muistan, mitä minun piti kertoa.
Se ei ole tärkeää vaan hassua.
Kirjoitin romaanin.
Romaaninko? Sinäkö?
Minä. Isoveljesi.
Tiedän, että olet isoveljeni.
Vaikutat sanattomalta.
Olen vaikuttunut. En olisi uskonut.
Pidän haasteista.
Tiedetään. Elämäsi on seikkailu.
Julián…
Ei…
Tulisin hyvin iloiseksi… -Niinkö?
…jos sinäkin…
Minulleko? Hitto, mikä kunnia.
…lukisit sen.
Tämä tekee minut emotionaaliseksi.
Anna se tänne. Omistan sen sinulle.
Onko se tarpeen? -No, se on oikein eikä haittaa minua.
Siinä tapauksessa…
Jos et keksi mitään kirjoitettavaa… -Ei.
Voit tehdä sen toiste. -Ei. Nyt keksin.
"Pikkuveljelleni,
joka ei ehkä vaikuta siltä -
mutta sisimmässään on."
En oikein tiedä, mitä sanoa.
Olen sanaton.
Sanaton.
Julián. -Niin?
Halusin kysyä sinulta jotain. -Älä sano mitään.
Ei tarvitse. -Tarvitseepa.
Ei tarvitse.
Haluat minun kertovan sinulle luettuani sen, mitä mieltä olen siitä.
Minun pitää olla objektiivinen ja rehellinen, vai mitä?
Voi paska, Julián.
Niin juuri.
Tunsin sen tulevan ja…
Vaikka haluaisin, en voisi valehdella sinulle.
En ollut varma, olisiko pitänyt antaa se sinulle.
Miksi?
Koska luulin, että tuntisit painetta lukea sen -
ja se voisi olla tylsää.
Ei suinkaan. Olen innoissani siitä. -Et lue ikinä. Se on sinulle vaikeampaa.
Kuin muilleko?
Paljon vaikeampaa, koska et ole tottunut siihen.
Tietysti, koska luulet, että minun on vaikeampaa ymmärtää sitä -
kuin vaikkapa siskomme.
Paljon vaikeampaa. -Ai niinkö?
Tietysti. Natalialla on kaksi korkeakoulututkintoa.
Hän puhuu ja lukee neljää kieltä ja on tottunut abstraktiin ajatteluun.
Ja sinä…
Olen tomaatti.
Ne ovat eri ammatteja, Julián. -En voi kiistää sitä.
Romaani on monimutkainen.
Joo. Se on varmaan täynnä kerronnan tasoja.
Mistä tiedät? -Voin kuvitella.
Kerronnan tasoja on niin monia, ettei…
Ettei voi ymmärtää mitään.
Mitä?
Älä huoli. Pidän monimutkaisista aiheista.
Olen lukenut muutamia pikku romaaneja.
Pikku romaanejako? -Romaaneja.
Anteeksi.
Carol?
Kyllä.
Niin?
Kyllä.
Mitä sinä teet?
En mitään.
Olemme leikkineet näin paljon viime aikoina.
Kävelytämme anjoviksia ja laitamme ne takaisin tölkkiin.
Mitä Carol sanoi?
Natalia soitti hänelle -
ja pahoitteli joutuneensa sänkyyn migreenin takia.
Hän ei pääse tulemaan.
Niinkö?
Mikä takaisku.
Se on muotia.
Ihmiset järjestävät illallisen, eikä kukaan tule. Etkö tiennyt?
Mitä pitäisi tehdä? Jäänkö syömään vai…
Ei tarvitse, vai mitä? -Totta.
Tehdään se sitten yhdessä.
Totta. Emme halua riidellä nyt ja pilata sitä.
Voitko soittaa Natalialle?
Kyllä. Soitan hänelle.
Miksi minun pitää soittaa Natalialle?
Kerro, että hän vaihtaa sen lampun.
Ai! Aivan.
Vaihtakoon sen itse. -Vallankumouksella on hintansa.
Vallankumouksella on hintansa!
Jutellaan myöhemmin. -Joo.
Anna Carolille suukko. -Selvä.
Julián,
tuo maljakko…
Se on tosi ruma.
Käyttäkää sitä, jonka annoin teille.
Kello on 18.45, ja on taas perjantai.
Vuoroni sairaalassa loppui juuri, ja Julián on tulossa.
Hän oli mainoskuvauksissa ja heräsi tosi aikaisin.
Víctor ja Natalia ovat jo täällä.
Julián ilahtuu, koska he saapuivat yhdessä.
Víctor taisi jättää puhelimensa autoonsa.
Julián heitti kukat eilen pois. Ne olivat kuihtuneet.
Hän laittoi maljakon kaappiin.
Mutta nähdäkseni Natalia toi tänään uusia kukkia.
Näin ne mennessäni kukkakaupan ohi ja ajattelin…
Ne ovat kauniita, mutta ei olisi tarvinnut.
Tietysti olisi, varsinkin kun en tullut aiemmin.
Koska pidät kukista kovasti… -Me tykkäämme niistä. Varsinkin Julián.
Hän ei vastaa. Hän ei ole vastannut eilisen jälkeen.
Kuka? -Isäni.
Hän ei voi käyttää kuulolaitetta eikä kuule mitään.
Voisimme syödä joskus lounasta isäsi ja lasten kanssa.
On kiva, kun käytte.
Hän pitää siitä liikaa, ja tässä käy huonosti.
Julián. -Luulimme, ettet ollut täällä.
Se päättyi aikaisin. Natalia, miten migreenisi voi?
Paremmin.
Tuntui pahalta, kun en tullut.
Meistä tuntui pahemmalta. Jouduimme arvostelemaan sinua.
Katso Natalian tuomaa lahjaa. -Tiedän, että pidätte niistä.
Ne ovat ihania.
Entä Víctor? -Hän meni hakemaan puhelimensa autosta.
Taiteilijat ovat hajamielisiä.
Et tule uskomaan tätä. Törmäsimme toisiimme etuovella.
Mikä sattuma! -Niin oli.
Se vaatii töitä, Natalia.
Miten kuvaukset menivät? -Oliko sinulla kuvaukset?
Tv-ohjelmanko?
Menen suihkuun. -Mainoksen.
Minkä mainoksen?
Kerro sinä. -Ei tarvitse.
Gazpachon. -Ai.
Hän esitti tomaattia.
Sekin voi olla mielenkiintoista, vai mitä?
Ei voi olla helppoa esittää tomaattia.
Kas, kas.
Víctor kertoi antaneensa sinulle romaaninsa.
Olet varmaan onnellinen.
En ole varma.
Olit innoissasi sen lukemisesta.
Hän on lukenut sen kahdesti. -Niinkö?
Olitpa sinä nopea.
Hän oli iltapäivän sohvalla eikä tuntunut edes hengittävän.
Puhummeko Víctorin pikku romaanista?
En sanoisi sitä pikku romaaniksi.
Et kai sinä pitänyt siitä? -Piti kovasti.
Vitsailetko sinä taas? -Et tiedäkään, miten se suututtaa minua.
Minulla on vaikeaa, Nati. -Mahdotonta.
Miten voit pitää siitä? -En tiedä.
Siksi olen huolissani.
Sille on pakko olla syy, Julián.
Toivon niin.
Ehkä et ymmärtänyt sitä. -Luulin aluksi niin.
Sitten luin sen taas ja pidin siitä enemmän.
Pidin metaforista.
Hän piti niistä. -Mistä metaforista?
En halunnut sen loppuvan. -Aivan.
Minä vastaan.
Pyysikö hän sinuakin olemaan rehellinen?
Rehellinen ja objektiivinen.
Anteeksi. -Mikä huvittaa?
Haluan vain kuulla sinun sanovan hänelle, että pidit hänen pikku romaanistaan.
En kerro sitä.
Jos joudun kertomaan totuuden, sinäkin joudut.
Hän varmaan arveli, etten saisi sitä luettua ennen kesää,
koska se vie minulta kauemmin kuin keltään muulta ihmiseltä.
Jos sallit, haistan vähän sampoota.
Ehkä piristyn siitä.
Víctor. -Carol!
Miten voit? Tervetuloa. -Taas täällä.
Tule sisään.
Tuntuu kuin olisin käynyt täällä enemmän -
viime päivinä kuin kaikkina vuosina, kun he ovat asuneet täällä.
Ovatko he asuneet täällä kauan?
Ovat, Víctor. Tapaamisestaan lähtien.
Niinkö? -Niin.
Carol, eikö Julián tullut vielä?
Tuli. Hän on suihkussa.
Hänellä oli mainoskuvaukset.
Ai niin, se mainos. Hän kertoi esittävänsä…
Mitä? -Tomaattia.
Carol, eikö hänen pitäisi jo luovuttaa?
Jos ei saavuta unelmaansa, pitää jatkaa eteenpäin.
Hankin hänelle töitä firmasta. Kuskina. Niitä tarvitaan aina.
Kerro hänelle.
Selvä, mutta toinen päivä sopii paremmin.
Niin sopiikin.
No niin. Olemme vihdoin yhdessä. Olet varmaan onnellinen, pikkusisko.
Mitä vihjaat? -En mitään.
Sanoit onnellinen. En ole tyhmä, Víctor.
Oletko vihainen? Et suutu ikinä.
Tästä lähtien suutun. Totu siihen.
Olisit varoittanut. -Ette saa riidellä kuin yhdessä.
Emme riitele vielä, Carol.
Vaihdamme vain kuulumisia.
Sanoit onnellinen ja venytit sitä.
En tarkoittanut sitä. -Tarkoititpa.
Äänensävysi vaivaa minua, koska vihjailet.
Carol, yritinkö vihjailla?
Julián käski minun olla sanomatta mielipidettäni,
koska appivanhemmat eivät saa…
Et tehnyt palvelusta tulemalla.
Isän hyvinvointi on sinunkin asiasi.
Se ei ollut tarkoitukseni. Rauhoitu.
Olen rauhallinen.
Enkö näytä siltä? Olen tosi rauhallinen.
Olen väsynyt siihen, miten kohtelette minua.
Olette aina muka minua parempia.
Varsinkin, koska olen ainoa, joka huolehtii asioista.
Älä huolehdi niin paljoa.
Mitä tarkoitat?
Kun ottaa asiat liian vakavasti, ne lakkaavat olemasta hauskoja.
Onpa mielenkiintoinen teoria. Mistä kuulit siitä?
Suosittelemastani aloittelevan kirjailijan käsikirjastako?
Anteeksi.
Odottakaa Juliánia, ennen kuin alatte riidellä.
Kyllä. -Olet oikeassa.
Totta, Carol. Anteeksi. -Ai!
Carol, toin teille jotain.
Hyviä anjoviksia. -Uskomatonta. Kiitos. Ei olisi pitänyt.
Saanko vettä? Otan migreenilääkkeeni.
Tietysti. Tuon sitä. -Kiitos.
Äiti sanoi migreenejä avonaisiksi laatikoiksi.
Avonaisiksi laatikoiksiko?
Mitä se tarkoittaa? -Se on vertauskuva.
Olet kirjailija. Sinun pitää tietää se.
Nyt kun mainitsit sen…
Minkä?
Luitko jo romaanini?
Carol!
Niin?
Tarvitsetko apua? -En tarvitse.
Oletko varma?
Natalia. -Niin?
Mitä tapahtui? -Milloin?
Nyt.
Yritätkö vaihtaa puheenaihetta?
Huomasitko sen?
Tavallaan. Tietysti.
Jos et pitänyt siitä, voit kertoa sen.
Tiedän sen. Miksen voisi?
Haluan vain, että kerrot totuuden ja…
Tiedän, mutta eikö olisi parempi puhua siitä jonain toisena päivänä?
Kyllä. -Vetesi.
Kiitos.
Tarkoitan…
Meidän pitää puhua monista tärkeistä ja herkistä asioista.
Vai mitä, Carol? -Kyllä.
Kerro vain yksi huomio.
Kerro ensivaikutelmasi siitä.
Ne ovat aina hankalia.
Hankaliako?
Niin.
Ne eivät aina heijastele sitä, mitä mieltä on oikeasti.
Vain neljä sanaa. Kuin otsikko.
Mikä otsikko?
Hänen mielipiteensä romaanistani. Hän luki sen jo.
Niinkö? -Niin.
Luitko sen jo, Nati?
Et kertonut minulle.
Mitä mieltä olet? -Tuota…
Tämä on hienoa. Olette kaikki täällä.
Olemme iloisia, kun tulitte. -Ei ole totta. Älkää kuunnelko häntä.
Istukaa pöytään, kun haluatte.
Katson ohjelmaa huoneessani ja annan teidän puhua rauhassa.
Kiitos. -Kiitos, Carol.
Kiitos.
Natalia.
Niin? -Me kuuntelemme.
Kauanko sen lukeminen vei? Yli viikonko?
Miksi? Onko se tärkeää? -Tosi tärkeää.
Mitä nopeammin ja jatkuvasti, sitä parempi.
Etkö tiennyt sitä? -En.
En tiedä. Varmaan pari viikkoa.
Hitsi…
Mitä hitsi?
Luin sen, kun oli aikaa. Illalla… -No?
Totta puhuen se yllätti minut.
Se yllätti hänet.
En odottanut sitä. -Ei odottanut.
Onko se hyvä vai huono? -Se riippuu.
Mistä se riippuu?
Monesta asiasta.
Totta puhuen en osannut kuvitella, että kirjoittaisit siten.
Romaani ei ole helppo.
En tiedä, ymmärränkö sinua.
Sellaisia arvostelut ovat, Víctor. -Haluan vain tietää, pitikö hän siitä.
Hän haluaa vain tietää, piditkö siitä. -Totta puhuen minä en…
Haluan kertoa, että tätä on vaikea sanoa.
Se on osa totuuden kertomista.
Totuus on, että minä…
Minä rakastin sitä!
Mitä hän sanoi?
Että hän rakasti sitä.
Rakastitko sinä sitä?
Kyllä, pidin siitä kovasti.
Oletko varma? -Se on tosi hyvä esikoisromaani.
"Se on tosi hyvä esikoisromaani." Sen voi tulkita monella tavalla.
Tunnen oloni helpottuneeksi.
Rehellisesti sanottuna pelkäsin, mitä sanoisit, pikkusisko.
Tykkäsitkö siitä kovasti vai rakastitko sitä?
Istutaan ja aloitetaan.
Eikö se ollut sinusta tylsä?
Ei suinkaan.
Päinvastoin. Onnittelen sinua.
Onnitteletko häntä? -Hän onnittelee minua.
Kiitos paljon, Natalia.
Hänen mielipiteensä on minulle tärkeä. -Tietysti on.
Hän on kohdeyleisöäni.
Anteeksi. -Totta kai.
Marisa.
Hei, kulta.
Kas, kas…
Sinäkö rakastit sitä pikku romaania?
Älä huoli…
Tulimme puhumaan isästä ja sopimaan asian.
Ymmärrän. Se kuuluu siis strategiaasi.
Tietysti.
Mitä hyödyttäisi kertoa, että hänen kirjansa on paska?
Hän suuttuisi jo ennen kuin alkaisimme puhua.
Etkö pitänyt kirjasta? -En yhtään.
Sitä paitsi…
On sinun vuorosi sanoa, että pidit siitä itsekin.
Hän ilahtuu niin, että isä muuttaa hänen luokseen.
Viinikellarin ja uima-altaan luo näyttämään penistään palvelustytöille.
Hän antoi pikku romaaninsa minulle, koska halusi laittaa siihen nimmarin.
Hän ei välitä mielipiteestäni. -Víctor arvostaa sinua kovasti.
Natalia, olen ehkä tomaatti mutten idiootti.
Mitä etsit, kulta? -Tablettiani. En tiedä, mihin jätin sen.
Kissanne syö kasvia olohuoneessa.
Minä menen.
Valitan keskeytystä.
Mistä puhuimme?
Romaanistasi. -Ai niin.
Julián kertoi lukeneensa sen myös.
Nytkö jo? -Entä sitten? Piditkö siitä?
Sano suoraan, mitä pidit.
Hän ei voi valehdella, vaikka haluaisi.
En voikaan.
Puhutaan siitä joskus toiste.
Julián, haluan kuulla mielipiteesi.
Näetkö? Minähän sanoin. -Niinkö?
Onko se yhtä kiinnostava kuin Natalian?
Ei. Ne ovat erilaisia, eikä niitä voi verrata.
Millä tavalla erilaisia?
Julián, se ei ole nyt tärkeää.
Víctor haluaa tietää, piditkö siitä,
tunsitko yhteyttä hahmoihin ja piditkö vertauskuvista.
Mistä vertauskuvista? -Piditkö sen nimestä?
Piditkö siitä?
53 sunnuntaita.
Se yllätti minut. -Onko se hyvä vai huono?
Se riippuu.
Tiedätkö mitä, Julián?
No?
Älä kerro vielä mitään.
Lue se uudelleen ja kerro sitten.
Siksikö, että uskot, etten ymmärtänyt sitä?
On aina hyvä lukea kirja kahdesti.
Varsinkin niiden, jotka tekevät töitä tomaatteina, vai?
Ota vain aikasi.
Et ole tottunut siihen, eikä se ole helppolukuinen.
Älä kiirehdi. Lue se uudestaan.
Taasko? -Mitä taas?
Hän luki sen jo kahdesti.
Luitko sen kahdesti, Julián?
Peräkkäin.
Niinkö?
Julián, olen sanaton. En odottanut sitä. Tulen emotionaaliseksi.
Jos hän luki sen jo kahdesti, hän voi kertoa, mitä piti siitä.
Tietysti voi.
No?
Kerro otsikko.
Otsikkoko?
Tiedoksi, että minunkin on vaikea kertoa tätä.
Minusta se oli -
pitkä ja vähän tylsä. Hahmoja ja tarinoita oli liikaa,
eikä kiirehdityssä lopussa ollut järkeä.
Kerron sen, koska lupasin olla rehellinen ja objektiivinen.
Muuten olisin valehdellut, ja kaikki tekevät niin.
Koska vaadit sitä kovasti…
Hyvä.
Se oli otsikko.
Víctor?
Oletko kunnossa?
Olen. Se oli vain ensimmäinen huono arvosteluni. Olen vähän…
On tosi paskamaista käskeä ihmisten kertoa sinulle totuus.
Sinun pitäisi tietää se. -En tiennyt, että otat sen vakavasti.
Toivottavasti et järkyttynyt rehellisyydestäni.
Entä sitten? -Ei suututa harrastuksesta.
Ei se ole harrastus, Julián.
Juuri niin sanoin Natalialle.
Niin ei saa sanoa.
Minun pitää kai tottua kritiikkiin, vaikkei se olisi objektiivista.
Miten niin ei objektiivista?
Ei hän tarkoita mitään.
Istutaan pöytään ja aloitetaan vihdoin tapaaminen.
Olet pikkuveljeni. Et voi olla objektiivinen.
Miten se, että pidin pikku romaanistasi,
liittyy veljeyteemme?
Pikku romaaniko? -Se on sanonta.
Se on halventava termi.
Sanoit niin aiemmin, mutta teeskentelin, etten kuullut sitä.
Ensinnäkin meidän pitää sopia, mitä teemme hehkulampulle.
Víctor voi vaihtaa sen.
Hän sai kirjan valmiiksi, joten hänellä on aikaa.
Kuunteletteko te?
On luonnollista, ettet voi olla objektiivinen. Kadehdit minua yhä.
Mistä lähtien olen kadehtinut? -Syntymästäsi asti.
Se on yleistä nuoremmissa sisaruksissa.
Mistä olen kateellinen?
Minusta.
Siitä, että olen pärjännyt ja sinä et.
Miten?
Olet appesi kuski ja vaimosi hovimestari.
Minusta tuntuu, että sanasi suututtivat minua vähän.
Minun on paras lähteä.
Nähdään toiste. -Ei…
Víctor…
Víctor, ole kiltti…
Olkaa kilttejä. Yritetään nyt.
Ei ollut helppoa tuoda meitä kaikkia yhteen.
Meidän pitää tehdä päätöksiä. Olkaa kilttejä.
Hänen pitää ensin pyytää anteeksi.
Mistä?
Muun muassa ilkeästä kommentistasi.
Lainaan:
"Voisin ehkä vaihtaa sen hehkulampun, koska sain pikku romaanini valmiiksi."
Joo. Venytin a-kirjainta ehkä vähän.
Se on perheen tapa. Tiedät sen.
Huono arvostelu riitti. Minua ei tarvinnut pilkata.
Se on selviytyjien huumoria, Víctor. Pidit siitä ennen.
Niin pidin.
Muuten, sinun pitäisi tietää,
että me molemmat uskomme, että sinun pitäisi vaihtaa se lamppu.
Sinä ja kuka muu?
Minä ja Natalia.
Víctor!
Kas, kas.
Et kerro minulle mitään, vaikka olemme tavanneet viime aikoina usein.
Te siis puhuitte siitä jo. -Ehkä kerran.
Ei vain kerran vaan monesti. -Vai monesti?
Miksi minun pitäisi -
vaihtaa isän lamppu, jos saan kysyä?
Koska me maksamme ja sinä et.
En ymmärrä.
Mitä te maksatte? -Asioita.
Minä kerron, Natalia. Hän ymmärtää sen täysin.
Ei ymmärrä. -Yritän ymmärtää mutten lupaa mitään.
Meistä sinun pitäisi vaihtaa se lamppu,
koska me maksamme isän kulut.
Mitkä kulut?
Yksityiskohtia ei tarvita.
Tarvitaanpas. Ne ovat tärkeitä.
Mitkä kulut? -Sairauskulut.
Kuulolaitteet, erikoisruokavalion, hammasproteesit, fysioterapeutin,
siivoojan ja pesukoneen. Asioita, Julián.
Jokapäiväisiä asioita. -Jo vuosien ajan.
Sanoiko hän vuosien ajan? -Hän liioittelee.
Natalia?
Montako vuotta?
En tiedä.
Neljä tai viisi. -Neljä vai viisi?
Julián, Natalia ei halunnut kertoa,
koska emme halunneet, että tunnet olosi luuseriksi. Siksi.
On järkevää, ettette kertoneet mitään.
Tiesimme, että sinulla oli aina rahapula, ja ajattelimme, että…
Hetkinen. Katsotaan, ymmärsinkö oikein.
Koska olen tyhjätasku enkä voi auttaa rakkaan isämme kuluissa,
te päätitte, että voisin hyvittää sen -
alkamalla perheen huoltomieheksi.
Niinkö?
Niin. -Víctor!
Sanoit niin, Natalia. -Mutta se kuulostaa kamalalta.
Niin kuulostaakin.
Ai, se oli täällä.
Ettekö istuneet vielä pöytään? -Istumme kohta, kulta.
Julián…
Kun kerroit minulle Natalian soittaneen -
puhuakseen tärkeästä hehkulamppuun liittyneestä asiasta,
mitä sanoin sinulle?
Ettei hehkulamppu ole tärkeä.
Se oli. -Näetkö? Sitä ei tiedä ikinä.
Ei tiedä ikinä, kultaseni.
Julián. -Niin?
Riitelemme riitelyn vuoksi.
Totta puhut. -Ei. Katsotaan.
Emmekö päättäneet aiemmin, että Natalia vaihtaisi lampun?
Minäkö? -Niin, sinä.
Miksi minä?
Kun puhuimme aiemmin hehkulampusta, tajusimme, ettei ollut reilua,
ettei nimesi ollut ehdokkaiden listalla.
Olemme moderni vasemmistolainen feministiperhe.
Tajusimme, että olimme ehkä poistaneet sinut yhtälöstä alitajuisesti.
Mistä yhtälöstä? -Räpyttelystä.
Mitä tulee tee-se-itse hommiin, naiset jättävät itsensä ulkopuolelle.
"Miehet tekevät sen." Ei.
En vaihda sitä.
Mitä hän sanoi?
Mikset vaihda hehkulamppua, Natalia?
Psykologini suuttuisi minulle ja syystä.
Eikö psykologisi halua sinun vaihtavan isän lamppua?
Olemme puhuneet siitä, ja hän kielsi sen.
Puhutko psykologillesi räpytyksestä?
Se kuuluu terapiaan. En voi muuttaa sitä.
Miksei psykologisi voi vaihtaa lamppua?
Vaihda psykologia. -Jotta tiedätte, käyn terapian loppuun.
Ensimmäistä kertaa elämässäni löysin jonkun, joka ymmärtää -
ja auttaa minua.
Miten?
Minua lopettamaan olemasta nainen, joka luulin olevani,
ja löytämään naisen, joka oikeasti olen.
Olen tosissani.
Voisitteko ottaa minut vakavasti kerrankin elämässänne?
Olen siskonne ja ihminen.
Älä suutu. Hän suuttuu nykyään. -Näen sen.
Minun on vastustettava teitä -
ja kerrottava ajatukseni, tuli mitä tuli.
Sanot aina, mitä ajattelet. Vai mitä?
Sinuna en olisi noin varma.
Sitten heitän mieheni ulos hänen antamansa surkean elämän takia.
Ja lopulta minusta tulee lesbo.
Mitä teimme väärin, Natalia?
Paljon.
Olen ollut talon piika äidin kuolemasta asti.
Pyysin teidät puhumaan isästä, koska hän ei voi enää elää yksin,
ja käyttäydytte kuin olisin hysteerinen draamakuningatar.
Kenen luulette järjestävän hänen alkkarinsa ja sukkansa?
Kuka ostaa hänelle ruokaa ja lääkkeitä?
Kuka leikkaa hänen varpaankyntensä?
Kuka vaihtaa patterit kuulokojeeseen,
herätyskelloon ja kolmeen langattomaan puhelimeen?
Kenen pitää pyytää anteeksi naapurilta, kun isä näyttää sukuelimensä?
Ja kaiken sen jälkeen -
haluatte minun menevän hänen luokseen korjaamaan räpyttelyn,
koska teillä ei ole yhtä kurjaa tuntia,
jotta voisitte käydä katsomassa, hengittääkö hän,
ja vaihtamassa sen perkeleen lampun!
Menen vessaan.
Minä vastaan.
Psykologi on varmaan kallis. -Hyvin.
Sanoiko hän leikkaavansa isän varpaankynnet?
Mitä teemme vallankumoukselle?
Se ei näytä hyvältä.
Hehkulamput ovat yhä vastuullamme.
Heitetäänkö kolikkoa?
Tai soitetaan sähkömiehelle.
Te kaksi maksatte sen.
Maksamme, koska välitämme isästä.
Voisin ottaa tuon vastaan väärin.
Ota miten tahdot.
Onko tuo sama kissa?
Kysyit sitä jo kerran.
On varmaan, koska ette kutsu meitä tänne ja unohdan sen.
Emme kutsu teitä tänne, koska kerran kun tulitte,
vaimosi ei halunnut istua käytetyllä sohvalla.
Se oli hänestä epämukava, enkä halua hänen kärsivän.
Marisa-parka.
Voin paremmin. Aloitetaanko tapaaminen?
Marisa on herkkä. Hänellä on paljon allergioita.
Hän on varmaan allerginen köyhille. -Arvosteletko vaimoani?
Siinä tapauksessa suutun ja lähden.
Jos lähdet,
ota surkea maljakkosi mukaan.
Se oli piilossa kaapissa, mutta koska vaimoni on niin kiltti,
hän otti sen esiin ilahduttaakseen sinua.
10 minuuttia. Keskitytään, niin pystymme siihen.
Puhutaan isän asioista 10 minuuttia.
Sen jälkeen meidän ei tarvitse enää tavata.
Eikö edes jouluna? -Menemme silloin safarille.
Isän hautajaisissa.
10 minuuttia.
Víctor?
Jos ei ole vaihtoehtoa…
Selvä. Älä huoli. Kerron hänelle.
Hei.
Anteeksi.
Niin, kultaseni? -Naapuri soitti.
Kuka naapuri?
Isänne naapuri. -Outoa. Hän soittaa aina minulle.
Hän sanoi yrittäneensä, muttet vastannut.
Akku varmaan loppui. Mitä hän halusi?
Hän oli kuullut isänne puhelimen soivan koko päivän.
Se olin varmaan minä. Soittelin hänelle usein.
Hän ei voi vaihtaa kuulokojeen patteria.
Niin.
Hän koputti oveen, koska kuuli musiikkia.
Isänne ei avannut sitä, joten hän päätti mennä sisään.
Missä isä oli?
Makasi lattialla.
Mitä hän siellä teki?
Hän oli tajuton.
Päästä vuoti verta.
Näettekö? -Mitä?
Hän ei voi asua yksin. Olin oikeassa. -Väitätkö, että syy on meidän?
Missä sairaalassa hän on?
Ei missään. -Miten niin?
Aivotärähdyksen takia pitää mennä sinne.
Se ei ollut tarpeen.
Kun ambulanssi tuli ja he alkoivat hoitaa häntä,
he tajusivat hänen kuolleen -
tuntikausia aiemmin.
Kenen?
Onko isä kuollut?
Iskusta päähän.
Mistä iskusta, Carol?
Siitä, jonka hän sai pudotessaan.
Pudotessaanko?
Appeni rakasti musiikkia.
Varsinkin klassista.
Hän kuunteli sitä aina. Talo oli täynnä melodioita.
Hei.
Kului vuosia, mutta kun ajattelen sitä,
he muistavat varmasti lapsuudenmuistonsa.
Muistot unohtuneista hetkistä, kun he asuivat yhdessä -
ja heidän isänsä herätti heidät viikonloppuisin musiikin pauhulla.
He muistavat sunnuntaiaamujen loputtomat aamiaiset,
riidat ja pelit.
Se liikuttaa heitä.
Musiikki muistuttaa heitä siitä, että sama veri virtaa heidän suonissaan -
ja että heillä on erottamaton yhteys.
Ja riidoista huolimatta heillä on syvä side,
vaistomainen yhteys elämän mysteeriin,
joka tekee meidät vähemmän yksinäisiksi.
Paljon onnea…
Tänä iltana, kun he eivät ole tehneet niin pitkään aikaan -
ja tekevät sen ehkä viimeisen kerran,
he syleilevät.
Ja yhdessä,
vaikka vain muutaman sekunnin ajan,
he jakavat unohtumattoman ja ainutlaatuisen hetken.
Oletteko te kunnossa? -Olemme.
Carol, mistä isä putosi?
Riittää jo, Natalia. -Me ymmärrämme.
Hän putosi tikkailta.
Mitä hän niillä teki?
Hän halusi vaihtaa vessan lampun.
Se ilmeisesti…
Tekstitys: Petri Nauha