Kuulete?
Mõttetu sitaratas.
Tere tulemast õudukasse.
- Lase käia, Jimmy. - Sa ei taha seda, Shite.
Kuhu minek? Käi perse, poisu!
Saad hakkama, Jimmy. Saad hakkama!
Vanakuri võtab su ette.
Ta pole eladeski pussi näinud, mis?
Kuramuse võdisev sitavidrik.
- Milline väike titt. - Kõik vanakurja nimel.
- Kuule, Shite, igav hakkab. - Jep.
- Äsa, Shite. Sul on võimalus. - Põrguvärk.
- Tee eluga. - Väike sitaratas.
Sõrmed.
Saage aru, võitlus käib surmani.
Halastuseta.
Jah, sir Jimmy.
Kas vaatad, mu isa?
Isand.
Põrguvürst.
Oled valmis üle vaatama, kas poisist
võiks saada sõrm?
Väga hea.
Nii.
Võidelge.
Laske siis käia.
- Näita talle, poiss. - Lase tulla.
Anna aga minna.
Näed seda? Näed?
Teen asja lihtsamaks.
- Ettevaatust, Shite. - Las käia!
- Lase tulla, poiss. - Ründa juba!
Ei vedanud, semu.
Küllap on valus.
Pillasid pussi maha.
Ainult... palun.
Võtad selle üles?
- Las käia. - Las käia.
Just nii, Shite!
Täpselt, poja.
Kuramuse raipenahk.
Sa tillitad teda.
- Ära vaeva pead, Jimmy. - Ja tillitangi.
Pullin niisama, poiss.
Las käia. Võta üles.
Võta üles!
Liiga aeglane.
Võiksin tunde mängida.
Perse, tee ometi lõpp.
- Ta on poole väiksem. - Tead.
Kui selle väikese raipega lõpetan,
klaarime omavahel arved, mis?
Raisk!
Perse!
Sina väike tillivine.
Nülin su sinu enda pussiga.
- Mida... - Mida perset? Mida vittu?
Kurask küll.
- Jätke jama. - Täitsa perses, Jimmy.
- Mis asja? - Ta lõikas arteri läbi.
Justament.
- Oh ei. - Kus purskab.
Raisk. Palun. Ei, ei, ei!
Ei!
Raisk! Ei!
Palun aidake!
- Ärge irvitage. Aidake! - See ei käi nii.
Aga... Sir.
Ei, Jimmyl on õigus. Nii see asi ei käi.
Perse!
Issand.
Jessas! Issand.
Jumala eest!
Miks sa neid vittureid appi hüüad, Jimmy?
Sir, palun aidake.
- Aidake, ma kardan. - Mis on, piripill?
- Sir, mul on... - Mis häda, Jimmy?
Nälg näpistab?
Kepiisu pimestab?
Uni kimbutab?
Uni jah.
Armas aeg.
Mis su nimi on, poju?
Spike.
Spike? Ei, ei.
See küll õige pole.
Arvan, et su nimi on...
Jimmy, Jimmy, Jimmy...
Jimmy.
- Kuidas, ah? - Nii jah.
- Minu. - Anna suud.
Ei! Ei! Ei!
Nõndaks, nakatunud patsient.
Kummaline.
Ilmselt esimene maailmas, Samson.
Jah, sul on nimi.
Valisin selle, kui nägin esimest korda
uut Alfat, kes oli metsast teinud
oma jahimaa.
Andsin sulle nime kasvu, jõu
ja juuste järgi.
Olen dr Kelson.
Kuigi hetkel pigem nagu Androkles,
kes kiskus lõvi käpast okkaid.
See tähendab,
et oled mulle võlgu, muide.
Nali.
Ma töötan Tervisekassa all.
Saad tasuta.
Huvitav.
Ma usaldan sind, Samson.
Otsustasin sedasi.
Mul on see, mida sa tahad.
Kui sa mu tapad...
kui mul pea otsast kisud, siis seda ei saa.
Vorst vorsti vastu, Samson.
Ma pole kindel, et ladina keelt mõistad.
Jumal tänatud. Mõistad ikka küll.
Jah.
Huvitav, kas sa mu jutust arugi saad.
Kui mitte tähendusest,
siis ehk hääletoonist.
Et ma pole sulle ohtlik.
Ma ei taha sulle halba.
Tead, kuidas su nimi kõlab?
Samson...
Oleks võrratu kuulda sind mõnd sõna ütlemas.
Imeline oleks...
avastada, et nakkus
üksnes katab su mõistust.
Varjutab seda, mitte ei asenda.
Tuleb sulle selles rahuolekus midagi meelde?
Killukesi sellest, kes sa kord olid.
Või pakun ma sulle lihtsalt hingetõmbeaega?
Selles pole midagi halba, Samson.
Hingetõmbeaeg pole sugugi halb.
Ei sugugi.
Hingetõmbeajas... pole midagi halba.
Endiselt oma kohal...
Samson.
Vaat kus mul.
Ma lähen vaatan sinna, ja teie...
Jonno.
Kui ta meid näeb, hakkab kisendama.
Jonno. Jonno, ära...
- Aidake! - Eluga. Põgene.
Aga Jonno?
Appi!
- Aga mina? - Jookse!
Oodake!
Ärge jätke mind maha!
Ärge jätke maha!
Tule, Tom.
Kaome siit!
Nii.
- Mida me neile ütleme? - Seda, mis juhtus.
Aga me kaotasime Jonno.
Ta kaotas end ise. Tule sisse.
Läki. Nii. Olgu.
George.
Mul on kahjuks halbu uudiseid.
- George, ütlesin... - Meil on külalised.
Mida?
Meil on külalised.
Terekest.
Tahan teile kedagi tutvustada.
Tinky-Winky ei läheks oma paunata kuskile.
Ainult sel korral. Te muidugi aimasite.
Tinky-Winky.
- Tinky-Winky otsustas naasta. - Klassika.
Ja märkas, et Laa-Laa ja Po polnud kaotanud
mitte üht õuna,
vaid terve kuramuse koti.
Sa ei tea siis Teletotusid?
Vägevad tegelased teised.
Neil oli kõhu peal selline telekas.
Ja sealt nägid nad iseennast,
järgmine telekas kõhu peal.
- Millest samuti end nägid. - Aitäh.
Ja nii edasi. Ad infinitum.
Jimmima, tee meile Dipsy tantsu.
Just.
Viimase peal.
- Kuidas, ah? - Nii jah! Nii jah!
Terekest.
Miks te siin olete?
Naudime selle hää pererahva külalislahkust.
Meid, kampa rändureid,
näljas ja väsinuid,
võeti vastu naerusui ja avasüli,
- pakuti toitu ning... - Võeti vastu?
Sa segasid vahele.
- Nad lihtsalt ilmusid. - Värav oli lahti.
- Ei olnud. - Võeti vastu ning pakuti toitu
nii ihule kui ka hingele.
- Kas me pole teretulnud? - Teate isegi.
Nüüd jah. Ei, seda Dipsy tantsu.
Oh ei.
See meie trehvunks läks...
ikka puhta metsa.
Meid pole õieti tuttavakski tehtud.
- Sõrmed... - Jimmy.
Jimmy.
- Jimmy. - Jimmy.
- Jimmima. - Jimmy.
Jimmy.
Roberto Calamari.
Karm publik.
See oli nali.
Ka mina olen Jimmy. Me kõik oleme.
Kas te lähete ära?
Jah.
Aga ilmselgelt tapame teid kõigepealt.
Jookske!
- Raisk küll! - Oota.
- Võtke oma... - Türa!
- Olete lollid. - Türbel sihuke!
Püsti!
Vanakuri saaks tigedaks,
kui sureks nii tema kui ka titt.
Jah, sir Jimmy.
Jääme ööseks siia.
Pakume ligimesearmastust.
Homme ootavad uued karjamaad. Mine otsi.
Jään ligimesearmastusest ilma?
Hakka astuma!
Tinky-Winky ja kuramuse õunad.
"Te muidugi aimasite?"
Muidugi aimasin.
Olen seda lugu miljon korda kuulnud.
Nalja teete või, raisk.
Vanakuri nägi, et inimeste maailm oli hukas
ja kõikjal valitses kaos.
Nii lasi vanakuri oma deemonid
sinna maailma.
Ja see langes deemonite ees põrmu,
tema maailmast sai aga võbelev küünlaleek.
Ja Jumal ei teinud miskit,
sest ta oli nähtamatu.
Ega saanud nagunii lahingut lüüa.
Niisiis...
sai inimeste maailmast vanakurja kants,
ja tema kants oli põrgu.
Kuidas, ah?
Nii jah.
Siis rääkis vanakuri oma lemmikpojaga,
kelle nimi oli Jimmy Crystal.
Ja ta ütles Jimmyle:
"Sa oled nüüd sir lord Jimmy Crystal.
"Ja sinust saab minu parem käsi,
"mis on tugev ja seitsme sõrmega.
"Ja iga sõrm on küünis,
"ning te pakute inimestele ligimesearmastust.
"Ja seepärast
"saab ainult sinust mu pärija!
"Ja sinu seitse sõrme hoiavad
"sinu krooni."
- Kuidas, ah? - Nii jah.
Mina olen sir lord Jimmy Crystal,
vanakurja lemmikpoeg.
Need on minu sõrmed.
Me rändame mööda maad,
otsime hingi, keda mu isale tuua.
Ja me pakume teile...
ligimesearmastust.
Jimmyd.
- Jah, sir. - Jah, sir Jimmy.
Tänane tegu ligimesearmastusest on...
Särgi eemaldamine.
Palun, ei. Palun.
- Terekest, vanataadu. - Valin sinu...
Panen su veel ulguma, raisk,
ja röökima.
On valus, mis?
Jimmy?
Palun, ma ei suuda...
Aja see asi joonde, Jimmy Ink.
Sellest pole pääsu. See on see, mida teeme.
Ma ei suuda...
Palun.
Ma ei suuda. Palun.
Palun.
Olgu, olgu.
Hüva. Jää siis siia.
Samson...
mu sõber.
Me peame millestki rääkima.
Ravim, mida olen sulle andnud...
See koosneb arstimite segust.
Aga kõige peamine ja võimsaim koostisosa
on morfiin.
Sinu tarbimiskiiruse juures
jätkub seda veel kaheks nädalaks.
28 aastaga
olen läbi otsinud iga ravimikapi
100 km raadiuses.
Rohkem me seda ei leia.
Ühel või teisel viisil on paratamatu,
et minu juurest leitud opiaadirahu...
saab otsa.
Aga ma saan sulle siiski midagi pakkuda.
Teistlaadi rahu.
Pelgupaika luukambris.
Omal moel...
kodu.
Minu juures.
Tahan sulle pakkuda igavest rahu, Samson.
Ja arvan, et sinagi ihkad just säärast rahu.
Seepärast saidki meist sõbrad.
Head sõbrad.
Kui oleks ainult mingi võimalus,
et saaksid nõusoleku anda.
Kõigest lihtsa loa.
Maga magusasti, Samson.
Kuu.
Mida? Kas sa...
Samson...
sa rääkisid.
K...
Ütle uuesti.
Ütle...
Kuu.
Mul on vaja tugevaid sõrmi.
Tugevad sõrmed moodustavad tugeva rusika.
Kuule!
Keskendu.
Kuuled sa.
Vali sõrm, kellega võidelda.
Kui võidad...
saad tema koha, ja kutsun sind Jimmyks.
Kui kaotad, koged ligimesearmastust.
Kui keeldud, koged ligimesearmastust.
Nooguta või raputa pead.
Väga hea.
Millise sõrmega sa võitled?
Tüdrukuga.
Valin tüdruku.
Isa...
isand, papa...
kuningas, kuningate kuningas...
Ühine meiega.
Raisk.
Jah. Me täname sind.
Oleme tänulikud.
Vanakuri on kohal, Jimmyd.
Ta jälgib minu silmade kaudu.
Ta haistab verd ja hirmu.
Ta sosistab praegu.
Tunnen ta huuli kõrva sosistamas.
Ta sõnab...
võidelge.
Nii et võidelge, kurask.
Lase käia.
Liiga lihtne.
Jätan teile sellise mulje, türbel.
Tee ots peale.
Nüüd tuleb tupsu-tadaa.
- Dipsy Laa-Laa! - Mõttetu turakas.
Üritab end püsti ajada, idikas...
Veel! Veel!
Imeilus, Jimmima.
Poisi piin teeb vanakurjale rõõmu.
Vanakuri ütleb...
"ligimesearmastus."
Vali moodus.
Tahan tal püksid maha võtta.
Vanakurja arust ideaalne.
Ta situb end täis.
Neid teisi türbleid nägid?
Kuula!
Nemad pussitanuks sind kaela.
Mina mitte.
Sa valisid mu, sest pidasid nõrgukeseks.
Mida sa siis arvad,
kui rebin naha maha su...
Mu kass on kaotanud.
Mu kass...
Kiisu uus.
Pilveruum!
Pilve...
Mida perset?
Seal! Üleval!
Lirva sihuke! Türblivurr!
- Võtke kinni! - Litaraisk.
- Loll lits! - Kuidas sa üles said?
- Võtke kinni! - Maha löön su, litaraisk!
- Võtke kinni! Eluga! - On lirva!
- Ta on seal! - Kus?
Näidake.
Näed teda seal, idikas.
Tahan teda elusana!
Elusana!
Tule aga välja!
- Võtame su kinni. - Näita end!
Laske käia! Üles!
- Eluga! Säh, raisk! - Kus ta on?
Jimmy!
Kustutage!
Sir?
Jäta! Las käia! Välja! Eluga!
Kus ikka lõugavad.
Ligimesearmastuse ajal on alati nii.
See ei meenuta küll tavalist karjumist.
Sulle meenutab või, Jimmy?
Kuidas see üldse kõlama peaks?
Kõik teevad end täis, eks?
Ära tee sellest väljagi. Ju ma mõtlen üle.
Raisk.
Perse.
Kustutage ära!
Põlen! Ma põlen! Ma ju põlen!
Palun...
Raisk.
Poiss!
Võta ta kinni! Too ta siia!
Tule lahti.
Võta mind kaasa.
Palun.
Palun võta mind kaasa.
Aitäh.
Ta on surnud.
Raisk.
Sir.
Sa oled üksi.
- Jah, sir Jimmy. - Ma ei taipa.
Ma ju käskisin selle naise siia tuua.
- Jah... - Naise, kes purustas Jimmima pea
sitta kanti suure konksuga.
Miks sa sellise siit minema lasid?
- Ma ei lasknud. - Kus ta siis on?
Ta püüdis põgeneda.
Hakkas vastu, seega pidin ta tapma.
Ta hakkas vastu, Jimmyd.
Hakkas vastu.
Jimmyl polnud valikut.
Ta oleks ju alla jäänud...
rasedale naisele.
Kuidas sa ta tapsid?
- Noolega. - Kus laip on?
Pime oli.
Kusagil metsas.
Kuskil keerulises kohas, ma oletan.
- Jah. - Kas ei tulnud pähe nülgida ta nägu,
et see mulle tuua?
Või tema sündimata laps?
Midagigi, mis näitaks pisut algatusvõimet.
- Mis asja sa ulud? - Ei ulu.
- Vabandust. - Minu ees ära vabanda.
Sa vedasid vanakurja alt.
Kas peaksin temalt küsima?
Küsima, kas ta lepib su vabandusega.
Või vajab ta midagi enamat.
Su väikese väärakanäo nülgimist näiteks.
Palun, ei.
Peaksite temalt küsima, sir.
Ja kas mina võin ligimesearmastust pakkuda.
Tahad seda pakkuda, Jimmy?
Ta samahästi kui tappis Jimmima ise.
Kui ta poleks pagenud, oleks valitud tema.
Ta pole seda väärt, et olla sõrm, sir.
Vaadake. Lõdiseb, va raipenahk!
Jah, nõus.
Peame vanakurjalt noore Jimmy kohta küsima.
Jah. Peaksime.
- Küsin kohemaid. - Ei.
- Ei, teeme seda otse. - Mis mõttes?
Peame seda vanakurjalt otse küsima.
Vanakuri ei ilmuta end kutsumise peale.
Muidugi mitte. Aga...
Mida?
Ma nägin teda.
Sa nägid teda?
Ennist.
- Sa nägid vanakurja. - Puhta oma silmadega.
Tal oli punane nahk
ja ta oli vana.
Ja tema taga oli inimluudest ehitis.
Tema kindlus, kui nii võib öelda.
Ja ta tantsiskles ühe oma deemoniga.
Alfaga.
Alfa istus isanda jalge ees nagu ohvritall.
Kas laseme vanakurjal endal otsustada?
Emoxin.
Naloxone. Naloxone. Nii.
Naloxone.
Antipsühhootikumid
Kuramus.
Päev, päev, päev, päevaaeg.
Samson!
Samson.
Kurask.
On see siis tema?
On see päriselt vanakuri?
On või?
On jah.
- On või? - Jah.
- Vanakuri ise. - Püha pask.
Ebapüha pask ikka.
Võimas, Jimmy.
Kas teadsite, et teie isa tuleb siia, sir?
- Tõitegi meid sellepärast siia? - Jah, Jimmy.
Ma ei teadnud, et ta selles kindluses on.
See on üllatav.
Aga...
tal on mõned sellised põrguriigis laiali.
Mõned mägismaal. Kenad teised.
See on vast uus. Sestap ma ei teadnudki.
Tundub, et see on siin juba kaua.
Jah. Päris vana teine.
Uus nagu viie-kümne aasta teema,
mis pole arhitektuurilises mõttes kaua.
Kas läheme sinna?
- Temaga kohtuma? - Ei!
Kõigepealt pean temaga ise rääkima.
Ta ei pruugi külalisi soovida.
Seda võin ma tema kohta öelda,
et te ei taha halval ajal jalgu jääda.
Teie jääte siia.
Ma ajan temaga asjad jonksu.
Tulen varsti.
Tere.
Seda et...
Oled sa vanakuri?
Vanakuri?
Jah.
Ei.
- Sa siis pole vanakuri. - Ei.
Ma ei tunne ühtki sellist.
Kõik tunnevad.
Mina küll mitte. Ma...
- Minu nimi on Ian. - Ian.
Kindel?
Jah, täiesti kindel.
Vanakuri kipub teadupärast tüssama.
- Tembutama, kui nii võib öelda. - Oot.
Kui ütled "vanakuri",
- siis mõtled saatanat? - Muidugi.
Miks sa siis arvad, et mina...
Sa... Mu nahavärv ja...
luud.
Võta vabalt.
Ma pole saatan.
Olen dr Ian Kelson.
Arst?
Kes kõik need hädalised on?
Su patsiendid?
See on luukamber.
Memoriaal surnutele.
Omamoodi surnuaed.
Ja su nahk on oranž...
Joodi pärast.
See tapab viiruse.
- Viiruse? - Mis põhjustabki seda nakkust.
Arst.
Ateistlik arst.
Selge.
Sa siis usud, et kogu selle zombipasa
põhjustasid teadus, pisikud ja muu selline.
- Või siis mis? - Vanakuri,
kes päästis valla oma raevu.
Või nii. Seega...
Mina olen ateist ja sina satanist.
Näed sa siis.
Mõistatus lahendatud.
Kui aus olla,
ei saanud ma aru, mis siin just toimus.
Tõmbas higiseks.
Arvasin, et kohtun oma isaga.
See kõik on siis sinu kätetöö, Ian?
Jah.
Tuleb tunnistada, et olen su töö austaja.
Väga maru.
Aitäh. Aga mida sa just ütlesid?
Sa uskusid, et kohtud oma isaga?
Jah. Süda tahtis rinnust välja karata.
Sest su isa on saatan.
Jep.
Vanakuri on mu paps.
Aga...
Vahet pole.
Võime rääkida küll.
Perse kah.
Ma lihtsalt ei tunne oma isa eriti.
Ta räägib minuga piisavalt tihti,
aga ma ei saa temaga maha istuda.
Sa räägid temaga, aga ei näe teda.
- Kuuled teda oma peas. - Kogu aeg, Ian.
Mina olen Jimmy.
Jimmy.
Tegelikult sir lord Jimmy Crystal.
Aga pole lugu. Piisab ka Jimmyst.
Võtame istet, Ian.
Minu omad ootavad siin lähedal,
aga oodaku pealegi.
Kiiret pole.
Puhume õige veel juttu.
Veel hullem.
Kõht. Kael.
Tõmba uttu.
- Need olid... Veel kord. - Läheb sisse?
- Veel kord, lase käia. - Jah.
- Löök. Löök. - Kogu lugu?
- Mida? Kogu... - Kogu lugu? Anna tulla.
Jimmy?
Mis siis, kui see seal pole vanakuri?
- Pole vanakuri? - Jah.
Oranž nahk.
Kontidest kindlus.
Räägib deemonitega.
- Kes see veel olla saab? - Mingi vanamees.
Mees, kellest tuleks eemale hoida.
Me peaks ta rahule jätma.
Rahule jätma?
Ei.
Nii meil asjad ei käi, poiss.
Ja see pole mingi vanamees.
Ta on vanakuri.
Ja kui...
kummaline...
ning võrratu on temaga kohtuda.
Raisk, ei tahtnud närvi pihta lüüa.
Pole hullu. Kah asi.
- Jah. - Liiga lõdva.
Ei.
Tegelikult on küsimus...
Kas sir lord Jimmy Crystal on tema poeg?
On ta üldse ehtne sir lord?
Mis mõttes?
Tundub sulle vahel, et sir Jimmy ajab paska?
Kondikindlused mägismaal? Jama jutt.
Miks ta neid varem pole maininud?
Ja kui ta vaatas binokliga, sai selgeks.
Ta polnud seda kunagi varem näinud.
Olin kaheksane, kui kõik perse lendas.
Aga sinuvanusel mehel
peaks olema varasemast elust palju mälestusi.
Vähem, kui võiks arvata.
Mäletan killukesi.
Sündmusi ja inimesi.
Aga mis tunne oli tegelikult elada...
poodide, külmikute,
telefonide ja sülearvutitega...
Seda ei mäleta ma üldse.
Aga mäletan siiski,
et oli teatav kindlustunne.
Valitses kindel maailmakord.
Omamoodi ornung.
Eks tuli ette draamasid ja murdepunkte.
Aga põhialused...
Need olid kindlalt paigas.
Ma mäletan ennekõike kirikut.
Sest elasime selle kõrval.
Kui deemonid tulid, pugesin sinna peitu.
- Sa elasid kiriku kõrval? - Kohe kõrval.
- Oli see pastoraat? - Jah.
Ja su isa oli kirikuõpetaja.
Kui ema ja õed peitnuks end kirikus,
olnuks neil kõik hästi...
aga nad jäid koju,
ja nende pead löödi sisse.
Aga su isa?
Tema juhtiski nakatunuid, Ian.
Ta viis deemonid rünnakule.
Suur sõjavägi, tema eesotsas.
Ta ütles, et ligimesearmastus algab kodust.
Ja siis nägid teda viimast korda.
Jah.
Siis nägin sind ja...
Ma olen parajas plindris, Ian.
Miks?
Teiste. Omade pärast.
Ütlesin, et oled vanakuri, aga sa pole,
ja nüüd tahavad nad sinuga kohtuda.
- Või nii. - Ka sina oled plindris.
Mispärast?
Sest kui sa ei saa mind selles asjas aidata,
topin sulle su enda sisikonna kurku,
kuni vaagud hinge.
Jah, paras plinder küll.
Sa meeldid mulle. Sinuga on lihtne rääkida.
Ma pole kindel, et mulle keegi meeldinud on.
Aitäh.
Mis sa arvad, kas saame kah kaubale, Ian?
Saatan olla alati valmis kätt lööma.
Homme ööhakul
võtab vanakuri meid vastu.
Aga te peate järgima teatud reegleid,
kui olete koos pimedusevürstiga.
Nii nagu võibki arvata.
Keegi ei puuduta teda,
kui ei taha tunda saada leeki,
mis viib hinge põrgu seitsmendale ringile.
- Kuidas, ah? - Nii, jah.
Ja keegi ei tohi teda ise kõnetada.
Temaga võin rääkida ainult mina.
Tema lemmikpoeg ja pärija.
On selge?
- Kuidas, ah? - Nii, jah.
Käskisin poisil meeles pidada surma.
Ma pole aastaid eluotsa peljanud.
Ma elan üksi.
Minu töö on tehtud.
Aga täna...
tundsin ma hirmu.
Ja mõtlesin,
mis saab Samsonist, kui ma suren?
Nad naasevad homme.
Tahan täna midagi katsetada.
Mõtlesin seda teha küll järk-järgult, aga...
asjaolud on muutunud, seega...
teeme hüppe tundmatusse.
Mul on küpsenud idee
nakkuse iseloomu kohta.
Me teame,
et sel on füüsiline komponent.
Veritsus ja rakkude ohjeldamatu vohamine.
Ja teame, et on...
sensoorne komponent -
valu ning äärmine rahutus,
mida vaigistab morfiin.
Aga kui asjasse on segatud
ka psühhiaatriline komponent?
Kui nakatunud ründavad,
mida nad näevad?
Mida nad enda arvates ründavad?
Olen näinud neid tapmas ka lapsi ja imikuid.
Imik ei anna enda ründamiseks mingit põhjust.
Seega nad, teie näete midagi, mida pole.
Näete midagi, mida pole.
Arst nimetaks seda psühhoosiks.
Ja ütleks, et seda on võimalik ravida.
Mina olen arst, Samson.
Ma tahaksin proovida psühhoosi ravida.
Palun sul need tabletid alla neelata.
- Kuhu minek? - Ei, Jimmy, ma lihtsalt...
Ei. Sa püüdsid minema lipsata.
- Ei. Ei, Jimmy. Jimmy, ei. - Kuss.
See tüüp, keda sa jalga pussitasid,
oli mu parim sõber!
Ja sina röövisid ta argpükslikult
ja lolli õnnega.
Tema surma auks on just paslik,
kui surun pussi aegamisi su...
Kuhu sa omast arust minema hakkasid?
Kuhu tahes. Kõikjal on parem kui siin.
Olen seal käinud.
Ei ole ikka küll.
Sa pead minuga kokku hoidma, poiss.
Me läheme kaugele.
Ta "püüdis põgeneda"?
Ta ütles, et ei julge vanakurjaga kohtuda.
Närv ei pidanud vastu.
Püüdsin teda ringi veenda, aga asjata.
Ta üritas vastu hakkata.
Pidin ta tapma.
Nii see küll ei juhtunud.
Juhtus küll.
Sir.
Vaatame, mis vanakuri õhtul ütleb.
Samson!
Oli sest tolku, mu sõber?
Olid sa eksinud...
ja nüüd end leidnud?
Tere päevast.
Tere tulemast Edinburghi rongi.
Meie järgmine peatus on Retford.
Ärge unustage oma asju maha
ja visake prügi ära.
Rongis on piletikontrolörid,
palun hoidke pileteid käepärast.
Pilet, palun.
Tänan.
Pilet, palun.
Pilet, kullake?
Pilet!
Mul pole piletit.
Nii.
Keerame vinti peale.
Ta ootab meid, Jimmyd.
Kuidas, ah?
Häda teile
Maal ja merel
Saatan saadab raevuga metsalise
Sest teab, et aeg on üürike
Kellel on mõistust
See arvutagu välja metsalise arv
Sest see on inimese arv
Ja tema arv on 666
Ma lahkusin üksi
Mu pea oli tühi
Vajasin aega, et mõelda
Mälestused kätte saada
Mida nägin ma?
Kas suudan uskuda
Et tol õhtul nähtu
Oli päris ja mitte vaid fantaasia?
Sest mu unenägudes
On see alati
See õel nägu, mis halvab mu meelt
Ja põlvili surub mind
Jaa!
Öö oli pime
Polnud mõtet varjata
Sest pidin nägema
Kas keegi mind jõllitab?
Udu sees
Tumedad kujud pöörlevad
Oli see kõik nüüd päris
Või lihtsalt mingi põrgu?
666
Metsalise arv
Ohverdamiseks
Täna siin läheb
Ma tulen tagasi
Jah, naasen ma
Ja võtan üle su keha
Ja su tuhaks põletan
Mul on tuli
Ja on mul jõud
Mul on vägi
Et teoks teha oma õud
666
Metsalise arv
Ohverdamiseks
Täna siin läheb
Kuidas, ah?
Sõrmed?
Sõrmed...
tulge lähemale.
Tulge.
Vaadake, teie...
olete mu parema käe sõrmed.
Teie kiirgus tumestab isegi päikesevalguse.
Minus liigahtab uhkus
nagu tõugud Kristuse korjuses.
Põlvili.
Mitte sina, mu poeg.
Sina pead seisma.
Oleme audientsi eest tänulikud, isa.
Ma olen igavene.
Aga teie olete minuga viivu.
Mõistame, kõrgeauline. Me ei jää kauaks.
Aga enne, kui lahkume,
on sul meile ehk mingeid juhiseid?
- Jah. - Palun räägi.
Ma käsin teil jätkata oma põrgulikku üritust.
Jätkata meie põrgulikku üritust.
Ikka nülgida edasi ja lasta soolikaid välja
su põrguriigi kiunuvatel hingedel.
Rüvetada nende ihu,
teha nende agooniast sakrament,
panna nende kriisked taevani kajama.
See on ju sinu käsk, isa?
Jah.
Ja milliseid juhiseid sul veel on?
Sõrmed peavad alati
sulle kuuletuma, mu poeg.
Kuuletuma mulle. Sinu pojale.
Kahtluste ja kõhklusteta.
Allute alati ja otsekohe minu tahtele
ebaluse või halvakspanuta.
Vastu haukumata.
Mis on sinu viimane juhis, valitseja?
Isa, mis on su viimane juhis?
Sa pead kasvatama oma sõrmede arvu.
Kasvatama sõrmed rusikast
veel teisekski rusikaks.
Ja siis viieks. Ning sajaks.
Ja tuhandeks!
Nii et ei ükski kogukond põrguriigis
ei pääseks meie ligimesearmastusest!
Isa, me kuulame ja kuuletume.
Tõuske, Jimmyd.
Me lahkume nüüd.
Oodake.
- Oodake? - Oodake.
Spike?
Mul on veel üks käsk.
Veel üks? Ei. Ei, isa.
Vaevalt küll.
Jätkame, kasvame, kuuletume mulle.
- Oligi kõik. - Ei. Üks asi on veel.
Tõsi ka?
Ja mis see täpsemalt oleks?
Mul on vaja...
Ohverdust.
Kelle?
Sa ju mäletad kirikut, mu ainus poeg.
Jah.
Siis mäletad sa ka Kristust.
Jumala ainsat poega.
Ja selleks...
et Jumala ainus poeg saaks üles tõusta
ja asuda oma isa kõrvale,
tuli Kristus kõigepealt risti lüüa.
Sina oled mu ainus poeg, Jimmy.
Jimmy, Jimmy...
Mina olen sinu Jumal.
Mul on vaja sedasama.
Mind tuleb risti lüüa?
Jah.
Ja kes mu siis risti lööb?
Nemad.
Oh ei.
Sina põrguline.
Keerasid kõik minu vastu.
Pea kinni, Jimmy Ink!
Tean, et kibeled seda tegema.
Aga enne veel üks küsimus.
Arvad tõega, et kiitsakas vanatoi on saatan?
Ja kui on,
kas saaksin siis teha nii?
Kelson.
Ma ei taipa. Mis siin toimub?
- Kes on saatan? - Mina, Jimmy.
Mina.
Võtke see reeturlik türbel kinni.
- Aga... - Ei mingit "aga"!
Laske käia! Kohe! Või murran kaela!
- Ei! - Jimmy, ära tee seda.
Ei!
Kuidas, ah?
Kelson...
- Anna andeks. - Pole midagi, Spike.
Pole lugu.
- Te olete tuttavad? - Jah.
Sa pole vanakuri.
Ei.
Miski pole...
Keegi pole seda.
Oleme ainult meie.
Etendus oli võimas.
Aitäh.
Ma ei taha õhtut hullemaks teha,
aga vaevalt sa ellu jääd.
Tean.
Miks sa meil minna ei lasknud?
Olime juba lahkumas.
Sa jäänuks terveks.
Nägin korraga sind,
seal maski taga, Spike.
Ja ma...
Arvan, et oled küllalt kannatanud.
Vanakuri või ei, aga üht saan ma teha.
Kinni pidada viimasest käsust.
Spike, jah?
Kellie.
Läki. Laseme siit jalga.
Ma ei kuule enam tema häält.
Ian.
Miks ma enam tema häält ei kuule?
Tahan emmet.
Issand.
Siin.
Kelson.
Samson.
Aitäh sulle.
Pea meeles surma.
Isa!
Isa.
Isa?
Isa...
miks oled sa mu hüljanud?
Miks oled mu hüljanud?
Isa.
II MS järel ei lastud Saksamaad pankrotti,
vaid aidati see üles ehitada. Nagu ka Jaapan.
Ühe põlvkonna vältel
taastus nende majandus nii,
et ületas suurema osa võitjate oma.
Ja see oli aus?
Sam, mõtle.
See on veelgi parem. Just seda soovitaksegi.
Milleks aidata alistatud vaenlast?
Sest pealesunnitud pankrott
pärast I maailmasõda
ajendaski just
II maailmasõja.
1948, Churchill.
"Mineviku unustaja on määratud seda kordama."
- Mis? - "Mineviku unustaja
- "on määratud seda kordama." - Jah. Väga hea.
Niisiis...
sai sellest omamoodi nurgakivi
Euroopa sõjajärgsele poliitikafilosoofiale.
Mitte kunagi unustada.
Kaotada eos sellised ideedki.
Põrmustada fašism, natsionalisim, populism.
Et need iial ei naaseks.
Kuidas kohaldub see siis
postsovetliku Venemaa majandusmaastikule?
Sam, ma lihtsalt ütlen,
kui seda peaks homme eksamil küsitama,
saaksid parema hinde,
kui viitaksid Weimari vabariigile.
Kui peaks eksamil küsitama?
Paps, sa ise koostad eksami.
Rohkem ei ütle ma midagi.
Mis see oli?
Mis?
Kuula.
- On meeles, mida teha? - Jah.
Seal.
- Kuramus. - Mis on?
Nad jälitavad kedagi. Kaht inimest.
Kas aitame neid?
Paps? Kas aitame neid?
Muidugi.
Olgu, läksime.
Subtiitrid tõlkinud: Piret Nukki