Vai te kāds ir?
BĒRNIEM TĀLĀK IET AIZLIEGTS
Nekam nederīgais mēsls.
Laipni lūgts ļaunākajā murgā.
- Aiziet, Džimij. - Nepadodies, Struņķi.
Kurp tu? Nemīz, puika!
Tu vari, Džimij. Tu vari!
Nešķīstais ar tevi izdarīsies pēc patikas.
Viņš laikam nekad mūžā nav redzējis nazi?
Drebelīgais sūdbambālis.
Ak vai! Paskat uz bērniņu.
Viss Nešķīstajam.
Aiziet, Struņķi, man ir garlaicīgi.
Piebeidz viņu. Ir izdevība.
- Kusties. - Sīkais sūds.
Pirksti!
Jūs saprotat: tā ir cīņa uz dzīvību un nāvi.
Nekādas žēlastības.
Jā, ser Džimij.
Vai tu skaties, tēvs?
Pavēlniek.
Tumsas valdniek.
Esi gatavs vērot,
vai šis zēns ir cienīgs būt par pirkstu?
Tad labi.
Nu tā.
Cīnieties!
Nu tad sāciet!
Sadur viņu.
Uzbrūc!
Piebeidz viņu.
Vai redzi šo te? Redzi to?
Atvieglošu tev uzdevumu.
- Uzmanies. - Nu taču!
- Aiziet, sīkais. - Uzbrūc, bļāviens!
Nepaveicās, draugs.
Noteikti sāp.
Tu nometi nazi.
Nu lūdzu...
Vai gribi to pacelt?
- Aiziet. - Pacel.
Jā, Struņķi!
Jā, dēls.
Stulbais smurgulis.
Tu taču ņirgājies.
Nesatraucies, Džimij.
Tas ir tīšām.
Es tevi čakarēju, sīkais.
Aiziet, sīkais. Pacel.
Pacel nazi!
Pārāk lēni, draugs.
Varu turpināt stundām no vietas.
Bļāviens, piebeidz.
- Uz pusi mazāks par tevi. - Paklausies.
Kad būšu ticis galā ar smurguli,
varbūt pacīnīsimies mēs abi?
Sūdu būšana!
Bļāviens!
Tu, sīkais dirsa.
Nodīrāšu tev ādu ar tevis paša nazi.
- Kas... - Bļāviens, kas tas?
Nu velns!
- Vājprāts. - Nu nē.
Tev ir vāks, Džimij.
- Kāpēc? - Viņš trāpījis artērijā.
Jā, tā ir.
- Oi, nē! - Daudz asiņu.
Bļāviens. Lūdzu, nē!
Nē!
Nolādēts.
Lūdzu, palīdziet kāds!
- Nesmejieties. Palīdziet! - Nav paredzēts.
Bet...
Ser.
Džimijam taisnība. Tiešām nav paredzēts.
Velns!
Kungs Jēzu!
Jēzus! Ak Dievs.
Kristus! Dievs!
Kāpēc tu piesauc tos sūda draņķus?
Ser, lūdzu, palīdziet.
- Palīdziet, man ir bail. - Kas ir, gauduli?
Ser, mani pārņem...
Kas tevi pārņem, Džimij?
Pārņem izsalkums?
Pārņem iekāre?
Pārņem miegainība?
O, miegainība.
Svētība.
Kā tevi sauc, dēls?
Spaiks.
Spaiks? Nē.
Nē, tas neskan labi.
Es domāju, ka tavs vārds ir...
Džimijs, Džimijs, Džimijs
Vārds ir Džimijs.
Džimijs.
- Nu kā? - Nu kā!
LIETUSMEŽA KRĀCES - Atpūtas centrs
- Mans! - Nobučo mani.
Nē, nē!
Lūk, viņas iet roku rokā
Pāri tiltam pusnaktī
Galvas pagriežas, kad gaismas
Uzzibsnī tik spilgtas
Ķiršsarkana lūpukrāsa uz objektīva
Kad viņa krīt
Un dzeloši gaišzila ūdens jūdzes
Gāžas tur, kur viņa guļ
Nirējs uzpeld ieelpot gaisu
Jo pūlim patīk plēst lelli aiz matiem
Aiz matiem
Viņa brīnās, kā gan te nokļuvusi
Atkal pakļūdama zem ūdens
Meitenes filmā
Meitenes...
Nu tā, inficēts pacients.
Savādi.
Iespējams, pirmais pasaulē, Samson.
Jā, tev ir vārds.
Es to izvēlējos, pirmoreiz ieraudzījis
jauno Alfu, kas bija sagrābis mežu
sev par medību laukiem.
Es devu vārdu atbilstoši augumam un spēkam,
un matiem.
Es esmu dakteris Kelsons.
Lai gan šobrīd jūtos drīzāk kā Androkls,
vilkdams laukā ērkšķus no lauvas ķepas.
Tas nozīmē...
tu esi man parādā, starp citu.
Tikai joks.
Es esmu no NVD.
Maksu neprasu.
Interesanti.
Es tev uzticēšos, Samson.
Esmu tā nolēmis.
Man ir tas, ko tu gribi.
Ja mani nogalināsi,
ja norausi man galvu no pleciem,
tu to nedabūsi.
Tas ir darījums, Samson.
Tā sauktais quid pro quo.
Pēkšņi zuda pārliecība, ka saproti latīņu valodu.
Paldies dievam. Tomēr saproti.
Jā.
Nez vai tu ko saproti no manis sacītā.
Ja ne manu vārdu nozīmi...
tad manas balss toņa nozīmi.
To, ka es tevi neapdraudu.
Es nevēlu tev ļaunu.
Vai tu zini, kā skan tavs vārds?
Samsons...
Būtu brīnišķīgi
dzirdēt tevi pasakām kaut vienu vārdu.
Būtu brīnumaini...
atklāt, ka infekcija pārņēmusi tavu saprātu,
to aizmiglojot, nevis aizstājot.
Vai šajā rāmajā stāvoklī tu kaut ko atceries?
Atblāzmu par to, kas reiz biji.
Vai arī es tev sniedzu vienīgi mieru un atelpu?
Tam nav ne vainas, Samson.
Mieram un atelpai nav ne vainas.
Tam nav ne vainas.
Mieram un atelpai nav ne vainas.
Tā joprojām ir vietā.
Samson.
Skaistulis.
Es paskatīšos tur, bet tu ej...
Džono.
Ja viņš mūs pamanīs, tad kliegs.
Džono, nevajag.
- Palīgā! - Nāc, skrienam.
Bet kā tad Džono?
Palīgā!
- Bet kā tad es? - Skrien!
Pagaidiet!
Nepametiet mani!
Neskrieniet prom!
Nāc, Tom.
Skrienam prom!
- Ko mēs viņiem teiksim? - To, kā bija.
Mēs zaudējām Džono.
Džono sevi pazudināja pats. Nāc iekšā.
Nāc. Kārtībā.
Džordž.
Diemžēl ir slikta ziņa.
- Džordž, es teicu... - Mums ir viesi.
Ko?
Mums ir viesi.
Sveiki.
Jums ir jāiepazīstas.
Tinkijs Vinkijs nekur neiet bez somas.
Nekur, izņemot vienu reizi.
Un, protams, jūs jau to paredzējāt.
Tinkijs Vinkijs.
Tinkijs Vinkijs lēma atgriezties.
Tipiski.
Un La-Lā un Pū
pazaudējuši ne tikai vienu ābolu.
Sēdi.
Viņi pazaudējuši visu sūda somu.
Tu nezini, kas ir teletūbiji?
Viņi ir brīnišķīgi.
Uz punča bija televizori.
Televizorā viņi vēroja paši sevi,
bet ar citu televizoru uz punča.
- Viņi vēroja sevi arī tajā. - Paldies.
Un tā tālāk ad infinitum.
Džimīma, uzdejo Dipsija deju.
Teicami.
- Nu kā? - Nu kā!
Sveika.
Ko jūs šeit darāt?
Baudām labu ļaužu viesmīlību.
Mēs, pulciņš ceļinieku,
izsalkuši un piekusuši,
ieaicināti atplestām rokām un platiem smaidiem
- un pamieloti, un... - Ieaicināti?
Tu pārtrauci manu runu.
- Viņi uzradās paši. - Vārti bija vaļā.
- Nebija. - Ieaicināti un pamieloti...
pamielots kā vēders, tā sirds.
Vai neesam vēlami?
Tu zini, ka neesat.
Nu, tagad zinu. Dipsija deju.
O nē.
Mēs esam...
nelāgi sākuši.
Jo neesam kā nākas iepazinušies.
- Pirksti... - Džimijs.
Džimijs.
- Džimijs. - Džimijs.
- Džimīma. - Džimijs.
Džimijs.
Roberto Kalamari.
Baigi stīva publika.
Tas ir joks.
Arī es esmu Džimijs. Visi esam Džimiji.
Vai jūs iesiet prom?
Jā.
Bet skaidrs, ka vispirms jūs nogalināsim.
Bēdziet!
- Nolādēts! - Stāviet.
- Tūlīt tu... - Nolādēts!
- Visi esat stulbi. - Dirsa tāds!
Celies!
Nešķīstais būs neapmierināts,
ja zaudēsim gan viņu, gan bērnu.
Jā, ser Džimij.
Šonakt paliksim te.
Darīsim labus darbus.
Rīt dosimies uz jaunām ganībām.
Ej meklēt jaunas ganības.
Labajos darbos nepiedalīšos?
- Tinies prom. - Ej iekšā šķūnī!
Kusties!
Tinkijs Vinkijs un sūda āboli.
"Jūs jau to paredzējāt?"
Skaidrs, ka es paredzēju.
Esmu to stāstu dzirdējusi miljons reižu.
Kad tu kusties pa deju grīdu, mazā
Tu esi paradīzes putns
Smaids kā ķiršu saldējums
Manuprāt, ļoti jauks
Ar soli pa kreisi
Un strauju kustību pa labi
Tavu tēlu pamana tālu rietumos
Viņas vārds ir Rio
Un viņa dejo smiltīs
Tāpat kā upe
Līkumo pa putekļiem klātu zemi
Un kad viņa uzmirdz
Viņa tev rāda visu, ko vien spēj
O, Rio, Rio...
Pārdejo pāri Riograndei
Tu man nozīmē tik ļoti daudz
Kā dzimšanas diena
Vai kā skaists skats
Es esmu redzējis tevi TV
Divas zvaigznes no miljarda
Tomēr es nešaubos, ka tu zini
Tas domāts tikai tev
Ej tu nost.
Viņas vārds ir Rio
Un viņa dejo smiltīs
Tāpat kā upe
Līkumo pa putekļiem klātu zemi
Nešķīstais redzēja:
cilvēku pasaule nav izdevusies
un ieslīgusi nesaskaņās.
Tamdēļ Nešķīstais uzsūtīja dēmonus
cilvēku pasaulei.
Un cilvēku pasaule padevās dēmoniem,
un viņu pasaule raustījās kā sveces liesma.
Bet Dievs neko nedarīja.
Jo Viņš bija neredzams.
Un nespētu izplēsties pat no papīra turzas.
Un tā nu...
cilvēku pasaule kļuva par Nešķīstā valstību.
Un viņa valstība bija elle.
Nu kā?
Nu kā.
Tad Nešķīstais uzrunāja savu mīļāko dēlu,
kura vārds bija Džimijs Kristāls.
Un viņš Džimijam teica...
"Tagad tu esi sers lords Džimijs Kristāls.
Un tev būs būt manai labajai rokai,
kam jābūt stiprai.
Un tev būs septiņi pirksti.
Un katrs pirksts būs kā zvēra nags,
un tu darīsi labus darbus cilvēku pasaulei.
Un par to
tu vienīgais būsi mans mantinieks!
Un tavi septiņi pirksti turēs tavu kroni."
Nu kā?
Nu kā.
Es esmu sers lords Džimijs Kristāls.
Nešķīstā mīļākais dēls.
Viņi ir mani pirksti.
Mēs ceļojam pa šo zemi,
meklējam manam tēvam domātas dvēseles.
Un mēs jums piedāvājam...
labus darbus.
Džimiji.
- Jā, ser. - Jā, ser Džimij.
Šodienas labais darbs būs...
Krekla novilkšana.
Lūdzu, nē. Lūdzu.
- Sveiks, opi. - Izvēlos tevi.
Es gribu, lai tu raudātu
un kliegtu.
Vai sāp, bļāviens?
Džimij?
Lūdzu, es nevaru...
Nokārto, Džimij Ink.
Tu nevari izvairīties, sīkais. Tāds mūsu darbs.
Es nevaru...
Lūdzu.
Es nevaru. Lūdzu.
Lūdzu.
Nu labi.
Labi, paliec tepat.
Samson...
mans draugs.
Mums par kaut ko ir jāaprunājas.
Zāles, ko es tev esmu devis,
ir dažādu vielu maisījums.
Taču galvenā un visspēcīgākā sastāvdaļa
ir morfīns.
Ar tavu patēriņa tempu
pietiks vēl tikai divām nedēļām.
Pēdējos 28 gados esmu pārmeklējis
visas aptieciņas 110 kilometru rādiusā.
Vairāk mēs neatradīsim.
Nenovēršami, šā vai tā,
te rastais opiāta sniegtais miers...
beigsies.
Taču es tev varu ko piedāvāt.
Cita veida mieru.
Vietu osuārijā.
Savā ziņā mājas.
Pie manis.
Es gribu, lai tu rastu mūžīgu mieru, Samson.
Domāju, ka arī tu vēlies rast mieru.
Un tāpēc mēs kļuvām par draugiem.
Par labiem draugiem.
Ja vien tu kaut kādā veidā
varētu izrādīt piekrišanu.
Kaut niecīgāko atļauju.
Dusi mierā, Samson.
Mēness.
Ko? Vai tu...
Samson.
Tu runāji.
M...
Pasaki vēlreiz.
Saki...
Mēness.
Man vajag spēcīgus pirkstus.
Spēcīgi pirksti veido spēcīgu dūri.
Klausies!
Koncentrējies.
Paklau.
Izvēlies kādu pirkstu, ar ko cīnīties.
Ja tu uzvarēsi...
stāsies viņa vietā un es tevi saukšu par Džimiju.
Ja zaudēsi, pieredzēsi labus darbus.
Ja atteiksies, pieredzēsi labus darbus.
Pamāj vai papurini galvu.
Labi.
Kurš pirksts ir izvēlēts cīņai?
Viņa.
Es izvēlos viņu.
Tēvs...
pavēlniek, tēti...
valdniek, valdnieku valdniek...
Nāc pie mums.
Bļāviens.
Jā. Mēs tev sakām paldies.
Mēs esam pateicīgi.
Nešķīstais ir šeit, Džimiji.
Viņš vēro ar manām acīm.
Viņš saož asinis un bailes.
Viņš čukst.
Es jūtu viņa lūpas čukstam man pie auss.
Viņš saka...
cīnieties.
Tāpēc cīnieties.
Saņemies.
Pārāk viegli.
Tikai radu iespaidu, ka viegli, maukur.
Piebeidz.
Teletūbijiem laiks teikt arlabunakti.
Dipsijs un La-Lā!
Nejēga pimpausis.
Re, mēģina piecelties, stulbais...
Vēlreiz!
Skaisti nostrādāts, Džimīma.
Puikas sāpes iepriecina Nešķīsto.
Nešķīstais saka...
"Labie darbi."
Izvēlies, ko darīt.
Es gribu novilkt viņam bikses.
Nešķīstais saka: "Ideāli."
Viņš tūlīt aptaisīsies.
Vai redzi pārējos draņķus?
Klausies, ko saku!
Viņi gluži vienkārši būtu iedūruši tev kaklā.
Es ne.
Tu izvēlējies mani, jo domāji: esmu vājāka.
Nez ko tu domāsi...
kad nodīrāšu ādu tavam...
Mans kaķis zaudējis.
Mans kaķis...
Kaķēns svaigs.
Mākoņu telpa!
Mākoņu...
Kas notiek?
Tur! Tur augšā!
Draņķa kuce! Sūdu būšana!
- Ķeriet viņu! - Nožēlojamā kuce.
Stulbā maita!
Kā tiki augšā?
- Ķeriet! - Es tevi nositīšu!
- Noķeriet! Aiziet! - Sīkā sūda kuce!
- Viņa ir tur! - Kur viņa ir?
Parādi, kur.
Tur, pats redzi, pamuļķi!
Man viņa vajadzīga dzīva!
Dzīva!
Nāc ārā no savas slēptuves!
- Mēs tevi atradīsim. - Parādies!
Kāpiet augšā!
- Aiziet! Tūlīt norausies, kuce! - Kur viņa ir?
Džimij!
Nodzēsiet!
Ser?
Nevajag! Aiziet, skrieniet laukā!
Briesmīga kliegšana.
Labos darbos vienmēr kliedz.
Neizklausās pēc normālas kliegšanas.
Tavuprāt, normāla kliegšana?
Nu kā ir jāizklausās kliegšanai?
Cilvēki aiz bailēm aptaisās.
Neņem galvā. Pārāk daudz domāju.
Apdzēsiet viņu!
Deg! Es degu, bļāviens!
Lūdzu...
Puika! Noķer viņu!
Ved viņu pie manis!
Nu taču!
Ņem mani līdzi.
Lūdzu. Lūdzu, ņem mani līdzi.
Paldies.
Viņš ir miris.
Bļāviens.
Ser.
Tu esi viens.
- Jā, ser. - Nesaprotu.
Šķiet, teicu atvest šurp to sievišķi.
- Teicāt. - Viņa sadragāja Džimīmai pauri
ar milzīgu sūda āķi.
Kāpēc tu ļāvi viņai aizbēgt?
Es neļāvu.
Kur tad viņa ir?
Viņa mēģināja aizbēgt.
Viņa pretojās, man nācās viņu nogalināt.
Viņa pretojās, Džimiji.
Viņa pretojās.
Džimijam nebija izvēles.
Draudēja briesmas, ka viņu pievārēs...
grūtniece.
Kā viņu nogalināji?
- Ar bultu. - Kur ir viņas līķis?
Bija tumšs.
Kaut kur mežā.
Droši vien tur, kur grūti atrast.
- Jā. - Vai neiedomājies noplēst viņai seju,
atnest to man?
Vai viņas nedzimušo bērnu.
Vienalga, ko, lai izrādītu iniciatīvu.
Par ko tu raudi?
Es neraudu.
- Piedodiet. - Ne jau man jālūdz piedošana.
Tu esi pievīlis Nešķīsto.
Nez, vai nebūtu viņš jāpiesauc?
Jāpajautā, vai pieņem tavu atvainošanos.
Vai pieprasa ko vairāk.
Piemēram, tavu saņurcīto nodīrāto seju.
Nē, lūdzu.
Piesauciet viņu, ser.
Jautājiet, vai varu darīt labo darbu.
Gribi darīt labo darbu, Džimij?
Var uzskatīt, viņš nogalinājis Džimīmu.
Ja nebūtu bēdzis,
būtu izvēlēts cīņai.
Viņš nav pelnījis būt par pirkstu, ser.
Paskat! Maita trīc!
Jā, es piekrītu.
Jājautā Nešķīstajam par Džimiju.
Jā, vajag pajautāt.
- Tūlīt viņu piesaukšu. - Nē.
Nē, jājautā viņam.
Ko tu ar to domā?
Par Džimiju jājautā pašam Nešķīstajam.
Nešķīstais tāpat vien pēc lūguma neparādās.
Nē, protams. Taču es...
Ko?
Es viņu redzēju.
Tu viņu redzēji?
Šodien.
Tu redzēji Nešķīsto.
Pati savām acīm.
Viņam bija sarkana āda,
un viņš bija vecs.
Un viņam aiz muguras - cilvēka kaulu būve.
Manuprāt, viņa pils.
Viņš dancoja kopā ar savu dēmonu.
Katrā ziņā ar Alfu.
Alfa sēdēja pie pavēlnieka kājām kā jērs.
Ļausim Nešķīstajam pašam izlemt?
ĀRSTNIECISKĀS DROGAS
GREJA ANATOMIJA
MEDICĪNAS ĒTIKAS GRĀMATA
Emoksīns.
Naloksons. Labi.
Naloksons.
Antipsihotiski medikamenti
Velns.
Diena, diena, dienasgaisma.
Samson!
Samson.
Velns.
Vai tas ir viņš?
Viņš tiešām ir Nešķīstais?
Vai viņš tiešām ir Nešķīstais?
Vai ir?
Jā, ir gan.
- Ir? - Nuja.
- Tas ir Nešķīstais. - Lai dievs nogrābstās.
Lai velns nogrābstās.
Teicami, Džimij.
Vai zinājāt, ka jūsu tēvs būs šeit, ser?
- Visu laiku vedāt mūs šurp? - Jā, Džimij, vedu.
Lai gan es nezināju, ka viņš būs pilī.
Tas ir pārsteigums.
Bet...
viņam ir vairākas,
izmētātas pa viņa valstību.
Pāris arī Skotijas kalnājā. Skaistas.
Šī noteikti ir jauna.
Tāpēc es par to vēl nezināju.
Izskatās celta pasen.
Jā, izskatās diezgan veca.
Jauna, 5 vai 10 gadus veca.
Arhitektūrā tas nav ilgs laiks.
Tātad mēs iesim turp?
- Iesim viņu satikt? - Nē!
Vispirms ar viņu runāšu es.
Varbūt viņš negrib apmeklētājus.
Vienu par Nešķīsto varu pateikt.
Nevajag uzskriet, ja viņš ir sliktā omā.
Jūs palieciet tepat.
Noskaidrošu, vai piekrīt.
Drīz būšu atpakaļ.
Sveiks!
Sveiks.
Tātad...
Tu esi Nešķīstais?
Nešķīstais?
Jā.
Nē.
- Tu neesi Nešķīstais. - Es neesmu Nešķīstais.
Nevienu Nešķīsto nepazīstu.
Visi pazīst Nešķīsto.
Goda vārds, nepazīstu. Mani...
Mani sauc Īans.
Īans?
Skaidri zini?
Jā, pilnīgi skaidri.
Tāpēc ka Nešķīstais ir diezgan viltīgs.
- Muļķo cilvēkus, tā sakot. - Acumirkli.
Kad tu runā par Nešķīsto...
tu domā sātanu?
Protams, bļāviens.
Kāpēc lai tu domātu, ka esmu...
Ak mana ādas krāsa...
un kauli.
Vari būt mierīgs.
Es neesmu sātans.
Es esmu dakteris Īans Kelsons.
Dakteris?
Kas tad ir šie nelaimīgie ļautiņi?
Tavi pacienti?
Tas ir osuārijs.
Mirušo memoriāls.
Tā kā kapsēta.
Un tava āda ir oranža...
No joda.
Tas nogalina vīrusu.
- Vīrusu? - Infekcijas izraisītāju.
Dakteris.
Dakteris ateists.
Skaidrs.
Tātad tu uzskati, ka to zombiju padarīšanu
izraisījusi zinātne, baciļi un nez kas vēl.
- Nevis... - Nešķīstais,
devis vaļu dusmām uz cilvēku pasauli.
Skaidrs. Tātad...
es esmu ateists, un tu esi sātanists.
Nu re!
Mīkla atminēta.
Atklāti sakot, nesapratu, kas notiek.
Man līst sviedri.
Biju domājis satikt savu tēvu.
Tātad tas viss ir tavs roku darbs, Īan?
Jā gan.
Jāteic, esmu sajūsmā par tavu darbu.
Baigi iespaidīgi.
Paldies. Ko tu pirmīt teici?
Tu domāji, ka satiksi savu tēvu.
Jā, sirds jau lēca pa muti laukā.
Tāpēc ka tavs tēvs ir sātans.
Nuja.
Nešķīstais ir mans sencis.
Bet...
Lai nu paliek.
Es neiebilstu aprunāties.
Piedrāzt.
Patiesībā es tēvu nemaz tik labi nepazīstu.
Viņš ar mani bieži sarunājas,
bet nevaru pasēdēt viņam blakus
vai viņu ieraudzīt.
Tu ar viņu runā, bet neredzi.
Tu dzirdi viņu galvā.
Visu laiku, Īan.
Mani sauc Džimijs.
Džimijs.
Patiesībā sers lords Džimijs Kristāls.
Bet tev nav tā jāuzrunā.
Vienkārši Džimijs.
Piesēdīsim, Īan.
Manējie gaida tepat netālu,
bet viņi var pagaidīt.
Nekādas steigas.
Mazliet aprunāsimies.
Tas ir sliktāk.
Vēders. Kakls.
Atšujies.
- Vai iedūrās? - Vēlreiz.
- Aiziet, vēlreiz. - Jā.
Dur!
Tik vien vari?
- Ko? - Tik vien? Uzbrūc!
Džimij?
Ja nu tas nemaz nav Nešķīstais?
- Nav Nešķīstais? - Jā.
Oranža āda.
Kaulu pils.
Sazinās ar dēmoniem.
Kas cits var būt?
Parasts večuks.
No kura droši vien jāturas pa gabalu.
Domāju, mums viņš jāliek mierā.
Jāliek mierā?
Nē.
Tā mēs nedarām, sīkais.
Un tas nav nekāds večuks.
Tas ir Nešķīstais.
Un būs ļoti...
savādi...
un brīnišķīgi ar viņu satikties.
Velns, negribēju aizvainot.
Nekas. Ir jau labi.
- Jā. - Pārāk viegli.
Nē.
Galvenais jautājums ir...
Sers lords Džimijs Kristāls ir viņa dēls?
Vai viņš maz ir īsts sers lords?
Ko tu gribi teikt?
Vai tev nešķiet, ka sers Džimijs tikai muld?
Kaulu pilis Skotijā?
Muļķības.
Kāpēc iepriekš nebija pieminējis?
Es redzēju, kā viņš skatījās binoklī.
Skaidrs, ka to skatu redz pirmo reizi.
Man bija 8 gadi, kad sākās tas ļembasts.
Toties cilvēkam tavā vecumā
jābūt dažām atmiņām par to laiku.
Mazāk, nekā varētu domāt.
Es atceros sīkumus.
Notikumus un cilvēkus.
Taču to, kāda īstenībā bija dzīve
ar veikaliem un ledusskapjiem,
telefoniem un datoriem...
Par to man īstu atmiņu nav.
Lai gan es atceros, ka bija skaidrība.
Pasaulē bija kārtība.
Zināmi paradumi.
Neizbēgami bija drāmas un satricinājumi.
Tomēr pamati...
Tie šķita nesatricināmi.
Vislabāk es atceros baznīcu.
Tāpēc ka dzīvojām tai blakus.
Kad ieradās dēmoni, es tur slēpos.
Tu dzīvoji mājā līdzās baznīcai?
Tieši blakus.
- Vai tā bija mācītājmāja? - Jā.
Un tavs tēvs bija mācītājs.
Ja māte un māsas būtu paslēpušās baznīcā,
viss būtu labi.
Taču viņas palika mājās.
Un viņām sadragāja galvu.
Kas notika ar tavu tēvu?
Viņš vadīja inficētos, Īan.
Viņš vadīja dēmonus uzbrukumā.
Milzu armiju ar sevi priekšgalā.
Allaž teica - labie darbi sākas mājās.
Un toreiz redzēji viņu pēdējo reizi.
Jā.
Tad es ieraudzīju tevi un...
Tagad esmu mazliet sprukās, Īan.
Kādēļ tā?
Pārējie. Manējie.
Es teicu, ka esi Nešķīstais, bet neesi vis.
Nu viņi gaida tikšanos ar tevi.
Skaidrs.
Arī tu esi mazliet sprukās.
Kā tad tā?
Ja nevarēsi man palīdzēt šajā ķezā,
grūdīšu tev rīklē tavas zarnas,
līdz tu vairs nespēsi elpot.
Jā, tās ir sprukas.
Tu man patīc. Ar tevi ir viegli sarunāties.
Diez vai man kāds jelkad ir paticis.
Paldies.
Vai, tavuprāt, varētu vienoties, Īan?
Mēdz teikt: velns allaž ir gatavs darījumam.
Rīt, līdz ar krēslas iestāšanos,
Nešķīstais ir ar mieru mūs pieņemt.
Taču jums ir jāievēro noteikumi
tumsas valdnieka klātbūtnē,
kā jau ir gaidāms.
Viņam nedrīkst pieskarties,
citādi jūs ķers liesmas
un jūsu dvēsele nokļūs septītajā elles lokā.
Nu kā?
Nu kā.
Un neviens nedrīkst viņu uzrunāt.
Ar viņu drīkstu runāt tikai es.
Mīļais dēls un mantinieks.
Viss kristālskaidrs?
Nu kā?
Nu kā.
Memento mori, - es zēnam teicu.
Es gadiem ilgi neesmu baidījies no nāves.
Es dzīvoju viens.
Mans darbs ir galā.
Taču šodien...
es jutu bailes.
Un es nodomāju:
kas notiks ar Samsonu, ja manis nebūs? Rīt viņi atgriezīsies.
Tāpēc es šonakt gribu ko izmēģināt.
Es biju iecerējis to darīt pamazām...
bet notikumi nav mums labvēlīgi, tāpēc...
jāmetas nezināmajā.
Esmu izstrādājis versiju
par infekcijas dabu.
Mēs zinām, ka ir fiziska komponente.
Asiņošana un nekontrolēta šūnu augšana.
Zinām arī, ka ir...
sensora komponente.
Sāpes un šausmīgs nemiers,
ko nomāc morfīns.
Bet ja nu ir
arī psihiska komponente?
Kad inficētie uzbrūk,
ko viņi redz?
Kam, viņuprāt, viņi uzbrūk?
Esmu redzējis viņus nogalinām bērnus un zīdaiņus.
Zīdainis nedod iemeslu viņu nogalināt.
Tātad viņi - tu - redz kaut ko neesošu.
Redz kaut ko neesošu.
Ārsts to sauktu par psihozi.
Un ārsts teiktu, ka psihoze ir ārstējama.
Es esmu ārsts, Samson.
Es gribētu mēģināt izārstēt psihozi.
Es tevi lūgšu norīt šīs tabletes.
Nez uz kurieni tu gāji?
Nē, Džimij, es tikai...
Nē, tu gribēji aizlaisties.
Nē, Džimij, nē.
Kuš!
Čalis, kuru tu sadūri kājā,
bija mans labākais čoms!
Tu viņu nogalināji ar gļēvulību un aklu veiksmi.
Lai godinātu viņa aiziešanu,
būs īsti vietā lēnām iedurt nazi tavā...
Nez kur tu biji sataisījies?
Vienalga. Jebkur ir labāk nekā te.
Es esmu bijusi jebkur.
Nav labāk.
Turies pie manis, sīkais.
Mēs tālu tiksim.
Viņš "mēģināja bēgt"?
Teica, ka baidās satikt pašu Nešķīsto.
Viņš nespēja saņemties.
Mēģināju atrunāt, bet viņš neklausījās.
Viņš man uzbruka.
Nācās viņu nogalināt.
Tā vis nenotika.
Notika tieši tā.
Ser.
Redzēsim, ko šonakt teiks Nešķīstais.
Samson!
Vai iedarbojās, mans draugs?
Vai tu maldījies...
un nu esi sevi atradis?
Labdien.
Sveicināti mūsu vilcienā uz Edinburgu.
Nevar nedarīt, talants.
Nākamā pietura Retforda.
Neaizmirstiet personīgās mantas.
Atkritumus ievietojiet
paredzētajās urnās.
Mēness
Darbojas turniketi,
tāpēc, lūdzu, sagatavojiet biļetes.
Lūdzu, uzrādiet biļeti.
Paldies.
Lūdzu, uzrādi biļeti.
Biļeti, mīļais?
Biļeti!
Man nav biļetes.
Lai notiek.
Pāriesim uz 11. līmeni.
Viņš mūs gaida, Džimiji.
Nu kā?
Bēdas jums
Ak, Zeme un jūra
Jo velns niknumā sūta zvēru
Jo viņš zina, ka laika ir maz
Lai tas, kuram ir saprašana
Atpazīst zvēra skaitli
Jo tas ir cilvēka skaitlis
Tā skaitlis
Ir seši simti sešdesmit seši
Es aizgāju viens
Manā prātā bija tukšums
Man vajadzēja laiku, lai domātu
Lai izmestu no prāta atmiņas
Ko es redzēju?
Vai es varu ticēt?
Ka tonakt redzētais
Bija īsts, nevis fantāzijas
Tāpēc ka manos sapņos
Tā vienmēr ir klāt
Ļaunā seja, kas sašķoba man prātu
Un iegrūž mani izmisumā
Jā!
Bija melna nakts
Nebija jēgas vilcināties
Man bija jāredz
Vai mani kāds vēroja?
Dūmakā
Tumši tēli kustas un šķobās
Vai tas bija pa īstam
Vai tikai kaut kāda elle?
Seši, seši, seši
Zvēra skaitlis
Upurēšana
Šonakt tiek veikta
Es nākšu atpakaļ
Es atgriezīšos
Un es sagrābšu jūsu miesas
Un es likšu jums degt
Man ir uguns
Man ir spēks
Man ir vara
Likt ļaunumam izvērsties
Seši, seši, seši
Zvēra skaitlis
Upurēšana
Tiek veikta šonakt
Nu kā?
Pirksti?
Pirksti...
nāciet tuvāk.
Nāciet tuvāk.
Lūk, jūs...
esat manas labās rokas pirksti.
Jūsu tumšajā spožumā
satumst pat saules gaisma.
Mani urda lepnums,
tāpat kā tārpi urda Kristus miesas.
Metieties ceļos.
Tu ne, mans dēls.
Tev jāpaliek kājās.
Mēs pateicamies par audienci, tēvs.
Mans laiks ir bezgalīgs.
Bet jūsu laiks ar mani ir īss.
Saprotam. Nelietīgi neizmantosim viesmīlību.
Tomēr, pirms aizejam,
vai tev ir kāds mums domāts rīkojums?
Ir.
Saki, lūdzams.
Es jums pavēlu turpināt velnišķo uzdevumu.
Turpināt mūsu velnišķo uzdevumu.
Turpināt nodīrāt ādu un izgāzt zarnas
kaucošajām tavas valstības dvēselēm.
Apgānīt viņu miesas,
padarīt viņu agoniju par sakramentu.
Likt viņu kliedzieniem atbalsoties debesīs.
Vai tāda ir tava pavēle, tēvs?
Jā.
Kādas vēl pavēles tev ir?
Pirkstiem vienmēr tevi jāklausa, mans dēls.
Jāklausa mani, tavu dēlu.
Bez iebildēm vai šaubām.
Vienmēr un nekavējoties pakļauties manai gribai,
bez mazākās vilcināšanās vai nekaunības.
Bez stulbas izrunāšanās.
Kāda ir tava beidzamā pavēle, mans valdniek?
Tēvs, kāda ir tava beidzamā pavēle?
Tev ir jāaudzē pirkstu skaits.
Jāaudzē pirksti no vienas dūres
par divām dūrēm.
Tad par piecām. Tad par simts!
Tad par tūkstoti!
Lai neviena kopiena elles valstībā
nebūtu pasargāta no mūsu labiem darbiem!
Tēvs, mēs tevi dzirdam un paklausīsim.
Piecelieties, Džimiji.
Tagad mēs iesim prom.
Pagaidiet.
- Pagaidīt? - Pagaidiet.
Spaik?
Man ir vēl viena pavēle.
Vēl viena? Nē, tēvs.
Tā vis nav.
Turpināt darbu, kļūt stiprākiem, klausīt mani.
Tas bija viss.
Nē, ir vēl viena.
Tiešām?
Kāda tad ir jaunā pavēle?
Es pieprasu...
upuri.
Upuri?
Kuru?
Tu atceries baznīcu, mans vienpiedzimušais dēls.
Jā.
Tātad tu atceries Kristu.
Dieva Vienpiedzimušo Dēlu.
Aha.
Un tu zini...
lai Dieva Vienpiedzimušais Dēls
uzbrauktu debesīs
un apsēstos līdzās savam Tēvam...
Kristu...
vispirms vajadzēja sist krustā.
Tu esi mans vienpiedzimušais dēls, Džimij.
Džimij, Džimij...
Es esmu tavs dievs.
Es pieprasu to pašu.
Pieprasi, lai mani sit krustā?
Jā.
Un kurš tad mani pienaglos?
Viņi.
Nu nē.
Tu, nešķīsteni.
Veikli visu esi pavērsis pret mani.
Lēnāk, Džimij Ink!
Zinu, tev nagi niez uzbrukt.
Taču pirms tam es kaut ko pajautāšu.
Vai tu tiešām domā,
ka šis vecais, kārnais perdelis ir sātans?
Un ja nu ir...
vai es varētu darīt šādi?
Kelson.
Es nesaprotu. Kas notiek, bļāviens?
Kurš ir velns?
Es, Džimij.
Es.
Tagad sagrāb nodevīgo kuci.
- Bet... - Nekādu bet!
Tūlīt grāb ciet! Citādi apgriezīšu tev sprandu!
- Nē! - Džimij, nevajag.
Nē!
Nu kā?
Kelson...
- Piedod. - Nekas, Spaik.
Nekas.
Pag, jūs esat pazīstami?
Jā.
Tu neesi Nešķīstais.
Nē.
Nekas nav.
Neviens nav.
Esam tikai mēs, cilvēki.
Tev bija labs priekšnesums.
Paldies.
Negribu apbēdināt vēl,
bet, manuprāt, tu neizdzīvosi.
Es zinu.
Kāpēc tu neļāvi mums aiziet?
Mēs jau gājām prom.
Tu nebūtu sadurts.
Pēkšņi es aiz maskas ieraudzīju tevi, Spaik.
Un es...
Es domāju, ka tu esi gana cietis.
Lai vai kā,
vēl varu ko darīt tavā labā.
Izpildīt beidzamo pavēli.
Spaiks, vai ne?
Kellija.
Nāc, iesim prom no šejienes.
Es vairs nedzirdu viņa balsi.
Īan.
Kāpēc es nedzirdu viņa balsi?
Es gribu mammu.
Ak dievs.
Es esmu šeit.
Kelson.
Samson.
Paldies.
Memento mori.
Tēvs!
Tēvs.
Tēvs?
Tēvs...
Kāpēc tu esi mani pametis?
Tēvs.
SEMA
Pēc 2. pasaules kara Vāciju neizputināja,
pasaule palīdzēja to atjaunot, arī Japānu.
Jau vienas paaudzes laikā
viņu ekonomika tiktāl atguvās,
ka apsteidza vairuma uzvarētāju ekonomiku.
Vai tas bija taisnīgi?
Sema, domā.
Labāk nekā taisnīgi. Vēlami.
Kāpēc jāpalīdz ienaidniekam?
Tāpēc, ka piespiedu bankrots,
ko pieredzēja pēc 1. pasaules kara,
bija cēlonis
2. pasaules karam.
1948. gads, Čērčils.
"Vēsturi aizmirsušiem lemts to atkārtot."
Atkārto.
"Vēsturi aizmirsušiem lemts to atkārtot."
Jā, ļoti labi.
Tātad...
tas kļūst par stūrakmeni
Eiropas pēckara politiskajai filozofijai.
Nekad neaizmirst.
Panākt, lai bankrotētu ideoloģija.
Fašisms, nacionālisms, populisms -
pilnībā sagrauti.
Lai nekad neatgrieztos.
Kā tas attiecas
uz pēcpadomju Krievijas ekonomiku?
Sema, es teikšu vienīgi to...
ja šis jautājums būs rītdienas eksāmenā,
labākai atzīmei
atsaucies uz Veimāras republiku.
Ja tas būs eksāmenā?
Tēti, eksāmenu gatavo tu.
Vairs neko neteikšu.
Kas tas bija?
Kas?
Ieklausies.
- Vai atceries, kas jādara? - Jā.
Tur.
- Nu velns. - Kas tur ir?
Viņi kādu vajā. Divus cilvēkus.
Iedod man.
Mēs viņiem palīdzēsim?
Tēti, vai palīdzēsim?
Protams.
Nu, aiziet, ejam.
Subtitrus tulkoja: Ieva Vēģele