Ехо?
28 години по-късно...
ОТТУК НАТАТЪК ЗАБРАНЕНО ЗА ДЕЦА
Безполезно лайно!
Добре дошъл в кошмара!
Хайде, Джими! - Не му се давай, Шайт!
Къде тръгна? Мамка ти!
Давай, Джими! Давай!
Рогатия ще ти го начука.
Май никога в живота си не е виждал нож, а?
Бъзливо лайно!
Погледнете малкото бебче!
Плячка за Рогатия.
Хайде, Шайт, доскуча ми. - Добре.
Смачкай го. - Проклятие!
Размърдай се! - Лайно.
Пръсти!
Сами разбирате, това е бой до смърт.
Никаква милост.
Да, сър Джими.
Гледаш ли, татко?
Господарю.
Владетелю на мрака.
Готов ли си
да видиш дали момчето е достойно да стане Пръст?
Добре.
Така.
Бой!
Хайде!
Дръж го, момче!
Давай.
Смачкай го!
Виждаш ли това?
Ще те улесня.
Внимавай, Шайт! - Хайде!
Хайде, хлапе. - Направи го, де!
Кофти късмет, братле.
Сигурно боли.
Изпусна си ножа.
Моля те!
Искаш да вземеш ножа си?
Давай. - Давай.
Да, Шайт!
Да, синко.
Шибан идиот!
Ебаваш се.
Не се тревожи, Джими.
Така искам.
Бъзикам се с теб, хлапе.
Хайде, вземи го.
Вдигни го!
Много си бавен.
Мога да продължа с часове.
Приключвай, мамка му!
Наполовина на ръста ти е. - Виж какво.
След като приключа с него,
искаш ли двамата да се бием?
По дяволите!
Мамка му!
Ах, ти, дребен шибаняк!
Ще те одера със собствения ти нож!
Що за гадост?
По дяволите!
Мамка му! - Не!
Преебан си, Джими.
Защо? - Той е срязал артерията.
Вярно.
О, не! - Адски много кръв.
Мамка му! Моля ви! Не, не!
Не!
Мамка му!
Помогнете ми!
Не се смейте! Помогнете! - Не се бъркай.
Ама...
Сър...
Не, Джими има право. Не се бъркай.
По дяволите!
Исусе Христе!
Исусе! Господи!
Христе, Господи!
Защо призоваваш тези шибаняци, Джими?
Сър, помогнете ми!
Помощ, страх ме е. - Ти малък ревльо ли си?
Сър, усещам...
Какво усещаш, Джими?
Че огладняваш?
Че се надървяш?
Че ти се доспива?
Доспива ти се.
Сладки сънища.
Как се казваш, синко?
Спайк.
Спайк? Не.
Не ми харесва.
Аз мисля, че се казваш...
Джими, Джими, Джими.
Казва се Джими.
Джими.
Яко, а? - Яко.
ЦЕНТЪР ЗА ОТДИХ
Това е мое. - Дай целувка.
ХРАМ ОТ КОСТИ
Не! Не!
Виж ръка за ръка как вървят
по моста точно в полунощ...
Очите си притварят заслепени
от бляскащите светлини...
По обектива следа от червило личи...
докато тя полита
дълбоко в яркосините води...
и там, на дъното остава да лежи...
И радва се тълпата, когато водолазът
поема дъх и после я вади за косата.
За косата...
Тя чуди се как е попаднала тук
и отново потъва надолу.
Момичета от лентите...
Заразен пациент.
Много странно.
Навярно си първият случай в света, Самсон.
Да, имаш име.
Избрах го, когато за пръв път зърнах
новия алфа, избрал горите
за своя ловна територия.
Кръстих те така заради ръста и силата ти,
и заради косата.
Аз съм д-р Келсън.
Макар че точно сега се чувствам като Андрокъл,
вадещ тръни от лапата на лъва.
Което означава,
че ми дължиш услуга, между другото.
Шегувам се.
Аз съм джипи.
Работя безплатно.
Това е интересно.
Ще ти се доверя, Самсон.
Такова решение взех.
Това, което искаш, е у мен.
Ако ме убиеш...
ако откъснеш главата ми от тялото, няма да го получиш.
Това е сделка, Самсон.
Куид про куо, танто за танто.
Не съм сигурен, че разбираш латински.
Слава богу. Разбираш.
Да.
Чудя се дали разбираш какво казвам.
Ако не смисъла на думите ми,
то смисъла на тона ми.
Че не съм заплаха за теб.
Не искам да ти навредя.
Познаваш ли името си?
Самсон...
Би било чудесно да те чуя да изречеш поне една дума.
Би било вълшебно
да открия, че заразата
помрачава ума ти,
забулва го,
но не е заела мястото му.
В това безметежно състояние, имаш ли спомени?
Следа от това, какъв си бил някога.
Или при мен намираш само покой и отдих?
В това няма нищо лошо, Самсон.
В отдиха и покоя няма нищо лошо.
Нищо лошо няма.
Няма нищо лошо в покоя и отдиха.
Всичко си е още на мястото...
Самсон.
Прекрасно!
ДЮРАН ДЮРАН
Аз ще огледам натам, а вие...
Джоно.
Ако ни види,
ще изкрещи.
Джоно. Джоно, недей...
Помощ! - Бягай!
Ами Джоно?
Помощ!
Ами аз? - Бягай!
Чакайте!
Не ме оставяйте!
Хайде, Том.
Да се махаме!
Добре.
Какво ще им кажем? - Каквото стана.
Изгубихме Джоно.
Той сам се изгуби. Ела.
Така, хайде.
Джордж.
Съжалявам, нося лоши новини.
Казах, че... - Имаме гости.
Какво?
Имаме гости.
Здрасти.
Ще ви запозная с някого.
Тинки-Уинки не ходи никъде без чантата си. Никъде.
Освен в този случай.
Разбира се, ти го предсказа.
Тинки-Уинки.
Тинки-Уинки реши да се върне.
Класика.
И видя, че Ла-Ла и По не само са загубили...
една ябълка... - Седни.
...но и цялата шибана чанта.
Гледал ли си Телетумбитата?
Страхотни са.
Имаха телевизори на коремчетата.
И се гледаха по телевизията
с друг телевизор на коремчетата.
По който също се гледаха. - Благодаря.
И така нататък, до безкрай.
Джимима, дай танца на Дипси.
Да.
Идеално!
Яко, а? - Яко!
Здрасти.
Какво правите тук?
Радваме се на гостоприемството на добри хора.
Ние, група странници,
уморени и гладни,
поканени с отворени обятия и широки усмивки,
нахранени и... - Поканени?
Прекъсна ми мисълта.
Изтърсиха се. - Беше отворено.
Не беше. - Бяхме поканени и нахранени
физически и душевно.
Не сме ли добре дошли?
Знаете, че не.
Вече знам. Не, танцът на Дипси.
О, не.
Като че ли
не започнахме добре.
То е, защото не се представихме.
Пръсти... - Джими.
Джими.
- Джими.
Джимима. - Джими.
Джими.
Роберто Каламари.
Трудна публика сте.
Това е шега.
И аз съм Джими. Всички сме Джими.
Ще си тръгнете ли?
Да.
Но преди това ще ви убием.
Бягай!
Проклятие! - Стой!
По дяволите!
Да.
Глупаци такива! - Шибаняк!
Ставай!
Рогатия много ще се огорчи,
ако изгубим и нея, и бебето.
Да, сър Джими.
Ще останем тук тази нощ.
Ще раздадем милостиня.
Утре ще търсим нови пасища.
Ще пропусна милостинята?
Чупка! Върви в плевнята.
Виж си...
Хайде.
Тинки-Уинки и шибаните ябълки.
"Ти го предсказа?"
Естествено, че го предсказах.
Слушала съм историята милион пъти.
Плъзгаш се по пода, мила,
ти си райска птица
с усмивка сладка като сладолед...
Колко си красива...
Стъпка наляво
и после надясно...
Улавя образа ти огледалото...
Тя се казва Рио
и танцува по пясъка
като реката,
която през сухата пустош се вие...
И щом заблести,
разцъфва тя в цялата си красота...
О, Рио, Рио...
танцувай пак през Рио Гранде...
Ти значиш толкова за мен,
като рожден ден
или красив пейзаж...
Видях те по телевизията.
Две от милиарди звезди.
Сигурен съм, че знаеш,
те са само за теб.
Не е истина!
Тя се казва Рио
и танцува по пясъка
като реката, която през сухата пустош се вие...
И Рогатия видя, че светът на хората е покварен
и в него се е възцарила разруха.
Затова Рогатия пусна демоните си
срещу света на хората.
И светът на хората отстъпи пред демоните
и изтля като гаснещо пламъче на свещ.
А Бог не стори нищо,
понеже беше невидим.
И в немощта си не оказа никаква съпротива.
И така...
светът на хората падна във владение на Рогатия
и неговото владение бе Адът.
Яко!
Тогава Рогатия рече на любимия си син,
чието име бе Джими Кристъл.
И рече той на Джими:
"Сега ти си сър лорд Джими Кристъл.
И ти ще бъдеш моята дясна ръка,
която ще бъде силна
и ще имаш седем Пръста.
И всеки Пръст ще е нокът
и ще раздаваш милостиня на човешкия свят.
И заради това
ти ще бъдеш моят единствен наследник!
А твоите седем Пръста ще държат
короната ти".
Яко, а?
Яко.
Аз съм
сър лорд Джими Кристъл,
любимият син на Рогатия.
Това са Пръстите ми.
Ние пътуваме по света
и търсим души за моя баща.
И ви раздаваме
милостиня.
Джимита!
Да, сър! - Да, сър Джими.
Днешният жест на милосърдие ще бъде...
Събличането на ризата.
Моля ви, не!
Здравей. - Избирам теб.
Ще те накарам да плачеш
и да пищиш.
Боли ли?
Джими?
Моля те, не мога...
Почисти, Джими Инк.
Не може да го избегнеш. Ние това правим.
Не мога...
Моля те!
Не мога. Моля те!
Моля те!
Добре.
Добре, остани тук.
Самсон,
приятелю.
Има нещо, за което трябва да поговорим.
За лекарството, което ти давам.
То е коктейл от различни неща.
Но основната и най-мощна съставка
е морфин.
При темпото ти на консумация
ще ни стигне само за още две седмици.
През тези 28 години
претърсих всички лекарски кабинети в радиус от 100 километра.
Няма да намерим повече.
Неминуемо, в някакъв момент
наркотичният сън, който ти осигурих,
ще свърши.
Но мога да ти предложа нещо.
Друг вид покой.
Място в Костницата.
Нещо като...
дом.
При мен.
Искам да получиш дълготраен покой.
И мисля, че и ти го искаш.
Точно затова станахме приятели.
Добри приятели.
Ако само имаше начин
да ми дадеш съгласието си.
Дори малък знак за одобрение.
Сладки сънища, Самсон.
Луна.
Какво? Ти...
Самсон...
ти проговори.
Лу...
Кажи го пак.
Кажи...
Луна.
Трябват ми силни Пръсти.
Силните пръсти правят силен юмрук.
Слушай!
Съсредоточи се.
Хей!
Избери си някой Пръст за двубой.
Ако победиш,
ще заемеш мястото му и ще те кръстя Джими.
Ако изгубиш, получаваш милостиня.
Ако откажеш, получаваш милостиня.
Кимни с глава.
Добре.
Кой Пръст си избираш за двубой?
Нея.
Избирам нея.
Татко,
господарю, татенце,
царю, царю на царете...
Присъедини се към нас.
Мамка му.
Да. Ние ти благодарим.
Благодарни сме ти.
Рогатия е тук, Джимита.
Той гледа през моите очи.
Надушва кръвта и страха.
Сега шепти.
Усещам устните му на ухото си, той шепти.
Казва...
"Бийте се".
Бийте се, мамка му!
Давай.
Твърде лесно е.
Правя го да изглежда лесно, шибаняк.
Довърши го.
Време е за нани-на.
Дипси Ла-Ла!
Безполезен тъпак.
Вижте го как се мъчи да стане, тъпакът...
Пак! Пак!
Чудесно се справи, Джимима.
Болката на момчето е наслада за Рогатия.
Той казва...
"Милостиня".
По твой избор.
Ще му сваля панталона.
Рогатия казва: "Перфектно".
Ще се насере от страх.
Виждаш ли другите шибаняци?
Слушай ме!
Те просто щяха да те заколят.
Но не и аз.
Избра мен, защото реши, че съм по-слаба.
А какво ще си мислиш,
докато дера кожата ти от...
Моята котка изгуби.
Моята котка...
Котенцето ми.
Облаци се реят!
Облаци...
По дяволите!
Там! Горе!
Шибана кучка! Шибан боклук!
Дръжте я! - Скапана кучка!
Тъпа шибанячка!
Хванете я! - Ще те убия!
Хванете я! Тичайте! - Проклета кучка!
Там е! - Къде е?
Покажете ми я.
Ето я там, не я ли виждаш!
Искам я жива!
Жива!
Излез оттам, където се криеш!
Ще те хванем. - Покажи се!
Качете се горе!
На ти, кучко! - Къде е?
Джими!
Как се гаси това?
Сър?
Недей! Махни се оттам!
Твърде много пищят.
При милостиня винаги пищят.
Просто не звучи като нормално пищене.
На теб звучи ли ти така?
Как звучи нормалното пищене?
Сякаш умират от страх.
Зарежи, прекалено задълбах.
Мамка му!
Изгасете го!
Горя! Аз горя!
Моля ви...
Мамка му!
Хлапе!
Хвани я!
Доведи ми я!
Хайде!
Вземи ме с теб.
Моля те.
Моля те, вземи ме.
Благодаря.
Мъртъв е.
Мамка му.
Сър.
Ти си сам.
Да, сър. - Объркан съм.
Мисля, че ти казах да ми доведеш жената.
Вие... - Която разби черепа на Джимима
с огромна гадна кука.
Как можа да я пуснеш да си иде?
Не съм я пуснал.
Тогава къде е?
Тя се опита да избяга.
Отбраняваше се и се наложи да я убия.
Отбранявала се е, Джимита.
Отбранявала се е.
Джими не е имал избор.
Рискувал е да бъде победен от...
от бременна жена.
Как я уби?
Със стрела.
Къде е трупът?
Беше тъмно.
Някъде в гората.
Навярно на някое забутано място.
Да. - Не се ли сети да й одереш лицето
и да ми го донесеш?
Или нероденото й дете?
Да проявиш някаква инициативност.
Защо плачеш?
Не плача.
Съжалявам. - Не на мен трябва да се извиниш.
Ти разочарова Рогатия.
Да го повикам ли?
Да видим дали ще приеме извинението.
Или ще поиска нещо повече.
Като да ти одера скапаното лице, примерно.
Не, моля ви.
Повикайте го, сър.
Моля аз да раздам милостиня.
Искаш ли го?
Все едно той лично уби Джимима.
Ако не беше избягал, щеше да бъде избран за боя.
Той не заслужава да бъде Пръст.
Вижте го! Копеленцето трепери като лист.
Да, съгласна съм.
Да питаме Рогатия за Джими.
Да, трябва.
Сега ще го призова. - Не.
Да го питаме лично.
Как така?
Трябва лично да попитаме Рогатия.
Рогатия не се появява лично, щом го повикаш.
Не, разбира се. Но аз...
Какво?
Аз го видях.
Видяла си го?
По-рано днес.
Видя Рогатия.
Със собствените си очи.
Имаше червена кожа
и беше доста стар.
Зад него имаше огромна кула от човешки кости.
Навярно дворецът му.
И лудуваше с един от своите демони.
Един алфа.
Алфата седеше в нозете на господаря си като кротко агне.
Да оставим ли Рогатия да реши?
БЕЗПЛАТНА ХРАНА ФИТОТЕРАПИЯ
АНАТОМИЯ НА ГРЕЙ НАРЪЧНИК ПО ЗДРАВНА ЕТИКА
Емоксин.
Налоксон. Добре.
Налоксон.
Антипсихотични лекарства
По дяволите!
Ден, ден, денем.
Самсон!
Самсон.
По дяволите.
Значи това е той?
Това наистина ли е Рогатия?
Дали?
Да, той е.
Нали? - Да.
Това е Рогатия. - Милостиви боже!
Немилостиви боже.
Добре го каза.
Вие знаехте ли, че баща ви е тук, сър?
Водили сте ни насам от самото начало? - Да.
Само че не знаех, че е тук, в този замък.
Изненада ме.
Но...
той има доста такива...
из цялото си царство.
Има няколко в шотландските планини.
Този явно е нов. Затова и не съм знаел за него.
Изглежда доста стар.
Да, доста стар изглежда.
Ако е от пет-десет години, е нов,
това не е дълго време в архитектурата.
Ще отидем ли там?
Да се запознаем?
Не!
Не и докато не съм говорил с него.
Може да не иска посетители.
Нещо, което знам за него, е,
че не е желателно да го хванете в лош ден.
Останете тук.
Ще се разбера с него.
Скоро се връщам.
Здрасти!
Здрасти.
Значи...
Ти ли си Рогатия?
Рогатия?
Да.
Не.
Не си Рогатия.
Не съм.
Не познавам никого с това име.
Всеки знае Рогатия.
Ами не и аз. Аз...
Казвам се Иън.
Иън.
Сигурен ли си?
Да, напълно.
Рогатия е известен с това, че е лукав.
Обича да хитрува. - Чакай.
Като казваш Рогатия...
говориш за Сатаната?
Разбира се, че да!
И защо реши, че аз съм...
Заради цвета на кожата ми и...
костите.
Е, успокой се.
Не съм Сатаната.
Аз съм д-р Иън Келсън.
Доктор?
Кои тогава са тези нещастници?
Твои пациенти?
Това е костница.
Паметник на мъртвите.
Нещо като гробище.
А защо кожата ти е оранжева?
От йода.
Той убива вируса.
Вирус? - Който причинява заразата.
Лекар.
Лекар атеист.
Добре.
Значи вярваш, че тази зомби тъпотия
е причинена от науката, вирусите и прочее.
А от какво иначе?
От Рогатия,
излял гнева си върху света на хората.
Разбирам. Значи...
Аз съм атеист, а ти си сатанист.
Ами да.
Мистерията е разгадана.
Честно казано, нямах представа какво става тук.
Целият съм в пот.
Мислех, че ще срещна баща си.
Значи всичко това е твое дело, Иън?
Да.
Фен съм на работата ти.
Невероятна е.
Благодаря. А какво каза?
Че си мислел, че ще се срещнеш с баща си?
Да. Сърцето ми щеше да изскочи.
Защото твоят баща е Сатаната?
Да.
Рогатия е моят баща.
Но...
Нищо, карай.
Нямам против да поговорим.
Зарежи.
Просто аз не познавам добре баща си.
Той често ми говори,
но никога не мога да общувам с него или да го видя.
Говориш с него, но не го виждаш.
Чуваш го в главата си.
Постоянно, Иън.
Аз съм Джими.
Джими.
По-точно сър лорд Джими Кристъл.
Но не и за теб.
Викай ми Джими.
Да поседнем, Иън.
Хората ми ме чакат наблизо,
но нека си чакат.
Не бързаме.
Да си поговорим още малко.
Това е по-зле.
Корем. Шия.
Разкарай се!
Още веднъж. - Така?
Хайде, още веднъж.
Да.
Мушкай!
Само толкова ли можеш?
Какво? - Само толкова?
Джими?
Ами ако този там не е Рогатия?
Да не е той?
Да.
Оранжева кожа.
Дворец от кости.
Общува си с демони.
Кой друг ще е?
Просто старец.
Човек, от когото да стоим надалеч.
Нека го оставим на мира.
Да го оставим на мира?
Не.
Ние не правим така.
И той не е просто старец.
Това е Рогатия.
И колко...
странно
и славно ще бъде да се запознаем.
Не исках да те засегна.
Няма проблем.
Твърде лесно е.
Не.
Истинският въпрос е...
дали сър лорд Джими Кристъл му е син?
Дали изобщо е сър-лорд?
Как така?
Имал ли си усещането, че сър Джими постоянно лъже?
Замъци от кости в планините?
Глупости!
Защо не ги е споменавал?
Видях, че когато погледна през бинокъла,
за пръв път видя всичко това.
Бях на осем, когато всичко се срина.
Но мъж на твоята възраст
трябва да има спомени отпреди.
По-малко, отколкото мислиш.
Помня детайли.
Случки и хора.
Но какво точно е било да живееш...
с магазини, хладилници,
телефони и персонални компютри,
нямам никакъв спомен за това.
Но пък си спомням,
че имаше усещане за сигурност.
В света имаше ред.
Известен порядък.
Е, понякога имаше драми и размирици.
Но основите...
Те изглеждаха непоклатими.
Преди всичко помня църквата.
Понеже живеехме до нея.
Когато демоните дойдоха, се скрих там.
Къщата ви е била до църквата?
Точно до нея.
Пасторски дом?
Да.
А баща ти е бил викарий?
Ако мама и сестрите ми се бяха скрили в църквата,
щяха да оцелеят,
но те останаха вкъщи...
и им откъснаха главите.
А баща ти?
Той предвождаше заразените, Иън.
Предвождаше нападението на демоните!
Страшна армия, водена от него.
Той казваше: "Милосърдието започва от дома".
И тогава го видя за последен път?
Да.
После видях теб и...
Имам проблем, Иън.
Защо?
Другите. Моите хора.
Казах им, че си Рогатия, но ти не си...
и сега те очакват да те видят.
Разбирам.
Но ти също имаш проблем.
И защо?
Защото ако не ми помогнеш да реша проблема,
ще ти натикам червата в гърлото,
докато се задушиш.
Да, това е проблем.
Харесвам те. С теб лесно се говори.
Досега никого не съм харесвал.
Благодаря.
Мислиш ли, че може да уредим някак нещата?
Казват, че Дяволът винаги е готов на сделка.
Утре вечер
Рогатия ще ни даде аудиенция.
Но има правила, които трябва да спазвате,
когато сте пред Владетеля на мрака,
както се и очаква.
Никой не го докосва,
ако не иска да бъде изпепелен,
а душата му да бъде пратена в седмия кръг.
Ясно?
Ясно.
И никой не може да го заговаря.
Само аз мога да говоря с него.
Като любим син и наследник.
Наясно ли сме?
Яко.
Казах на момчето: "Мементо мори".
От години не съм се страхувал от смъртта.
Живея сам.
Делото ми е завършено.
Но днес...
наистина изпитах страх.
И си казах:
"Какво ще стане със Самсон, ако мен ме няма?".
Те ще дойдат утре.
И искам тази нощ да пробваме нещо.
Исках да стане постепенно,
но събитията ме изпревариха и ще е...
скок в неизвестното.
Разработвам една идея
за естеството на заразата.
Знаем, че в нея има физически компонент.
Кръвоизливи и безконтролен клетъчен растеж.
Знаем и че има...
сензорен компонент,
болка и ужасно безпокойство,
което морфинът тушира.
Но ако съществува
и психиатричен компонент?
Когато заразените нападат,
какво виждат?
Какво си мислят, че нападат?
Виждал съм ги да убиват деца и бебета.
Бебето не дава повод да го нараниш.
Значи навярно виждаш нещо, което не съществува.
Виждаш нещо, което го няма.
Един лекар ще го нарече психоза.
Той би казал, че психозата се лекува.
Аз съм лекар, Самсон.
Ще се опитам да лекувам психозата.
Ще те помоля да глътнеш тези таблетки.
Ти къде тръгна?
Не, Джими, аз само...
Не. Опитваше се да се измъкнеш.
Не, Джими. Не!
Тихо!
Момчето, което наръга, беше най-добрият ми приятел.
Ти го уби с бъзливостта си и тъпия си късмет.
Затова сега в негова памет мисля, че е удачно
да ти натикам бавно този нож във...
Къде си мислеше, че ще идеш?
Навсякъде другаде е по-добре оттук.
Била съм навсякъде другаде.
Не е по-добре.
Дръж се до мен, хлапе.
Ще стигнем далеч.
Опитал се е да избяга?
Било го страх от срещата със Рогатия.
Било му непосилно.
Опитах да го разубедя, но напразно.
Налетя ми на бой.
Наложи се да го убия.
Не е станало така.
Така стана.
Сър.
Да видим какво ще каже довечера Рогатия.
Самсон!
Подейства ли, приятелю?
Беше изгубен,
а сега се намери?
Добър ден
и добре дошли във влака за Единбург.
Следващата гара
ще бъде Ретфорд.
Не забравяйте багажа си
и поставете всички боклуци
в кошчетата.
Луната
Изходните бариери работят,
затова пригответе билетите си.
Билетът, моля.
Благодаря.
Билетът, моля.
Билетът, миличък?
Билетът!
Нямам билет.
ДЮРАН ДЮРАН РИО
АЙРЪН МЕЙДЪН ЧИСЛОТО НА ЗВЯРА
Добре.
Да дадем на макс.
Той ни очаква, Джимита.
Яко, а?
Тежко ви...
о, Земя и море...
Дяволът изпраща гневен звяр,
понеже знае, че времето изтича...
Нека всеки, който е разумен,
да сметне числото на Звяра,
понеже то е число на човек
и то е...
666.
Бях сам...
умът ми беше пуст,
нуждаех се от време да помисля
и спомените си да сложа в ред...
Какво видях?
Да вярвам ли?
Че видяното от мен в онази нощ
било е истина, а не мираж...
В сънищата ми
то винаги е там...
Зловещото лице, което терзае моя ум
и ме изпълва с отчаяние...
Да!
Нощта бе черна.
Нямах търпение.
Трябваше да видя
дали ме дебне някой...
В сумрака
тъмни фигури се мяркат и въртят...
Дали това реалност е,
или съм вече в Ада?
666,
числото на Звяра...
Жертвоприношението
ще се извърши тази нощ...
Ще дойда пак...
ще се завърна,
ще обладая тялото ти,
ще те накарам да гориш...
Притежавам огъня,
притежавам силата,
притежавам властта
да накарам злото да възтържествува...
666,
числото на Звяра...
Жертвоприношението
ще се извърши тази нощ...
Да!
Яко, а?
Пръсти?
Пръсти...
приближете се.
Приближете се.
Вижте...
вие сте пръстите на дясната ми ръка.
Тъмното ви сияние помрачава дори слънчевата светлина.
Тръпки на гордост ме изпълват
както червеи трупа на Христос.
Коленичете.
Не ти, сине мой.
Изправи се.
Благодарни сме за аудиенцията, татко.
Моето време е безкрайно.
Но вашето време с мен е кратко.
Разбираме, Велики. Няма да се заседяваме.
Но преди да си тръгнем,
имаш ли някакви специални указания за нас?
Имам.
Кажи ни, моля.
Заповядвам ви да продължите пъклената си мисия.
Да продължим пъклената си мисия.
Да продължим да дерем кожите и да изкормваме
жалките души на твоето царство.
Да оскверняваме телата им,
да превръщаме агонията им в причастие,
а писъците им да отекват в небесата.
Това ли е заповедта ти, татко?
Да.
Какво друго ще ни заповядаш?
Пръстите трябва винаги да ти се подчиняват, сине мой.
Да се подчиняват на мен, твоят син.
Без сянка на съмнение или колебание.
Незабавно и безпрекословно се подчинявайте на волята ми,
без сянка на колебание или своеволие.
Без никакви коментари!
А каква е последната ти заповед, царю?
Каква е последната ти заповед?
Трябва да увеличиш броя на Пръстите си.
Да ги превърна от юмрук...
в два юмрука.
А после пет! После сто!
А после хиляда!
Та никоя общност в адското царство
да не е защитена от нашето милосърдие!
Татко, чуваме словата ти и ще се подчиним.
Станете, Джимита.
Сега ще се оттеглим.
Чакайте.
Да чакаме? - Да.
Спайк?
Имам още една заповед.
Още една заповед? Не, татко.
Не мисля.
Да продължим делото, да укрепнем, да ми се покоряват.
Това беше всичко.
Не. Имам още една заповед.
Наистина?
И какво ще гласи тя?
Изисквам...
жертвоприношение.
Жертвоприношение.
На кого?
Ти помниш църквата, единствен мой сине.
Да.
Значи помниш и Христос.
Единственият Божи син.
Аха.
И знаеш, че за да може
Божият син
да се възнесе...
и да заеме мястото си до баща си...
Христос
първо е трябвало да бъде разпнат.
Ти си моят единствен син, Джими.
Джими, Джими...
Аз съм твоят Бог.
Искам същото.
Искаш да бъда разпнат?
Да.
И кой ще ме закове на кръста?
Те.
О, не.
Демон такъв.
Как извъртя нещата срещу мен.
Кротко, Джими Инк!
Знам, че те сърбят ръцете.
Но едно ще те попитам.
Вярваш ли, че тоя мършав дъртак наистина е Сатаната?
И ако е той...
ще мога ли да сторя това?
Келсън.
Келсън!
Не разбирам. Какво се случва?
Кой е Дяволът?
Аз, Джими.
Аз.
Хванете тази предателска кучка!
Ама... - Никакво "ама"!
Веднага! Или ще ти скърша шибания врат!
Не! - Джими, недей!
Не!
Яко, а?
Келсън.
Съжалявам. - Няма нищо, Спайк.
Няма нищо.
Вие познавате ли се?
Да.
Ти не си Рогатия.
Не.
Нищо не е...
Никой не е.
Има ни само нас.
Хубаво шоу ни спретна.
Благодаря.
Да не те разстройвам,
но не мисля, че ще оцелееш.
Знам.
Защо не ни остави да си тръгнем?
Ние си тръгвахме.
Щеше да останеш жив.
Внезапно видях, че това си ти...
зад маската, Спайк.
А аз...
мисля, че достатъчно си страдал.
Има едно последно нещо, което ще направя.
Ще изпълня последната заповед.
Ти си Спайк, нали?
Кели.
Хайде, да се махаме оттук.
Вече не чувам гласа му.
Иън!
Защо не мога да чуя гласа му?
Искам мама.
Господи!
Насам.
Келсън.
Самсон.
Благодаря ти.
Мементо мори.
Татко!
Татко?
Татко...
защо ме изостави?
Защо ме изостави?
Татко.
САМ
След ВСВ вместо да разори Германия,
светът й помага да се възстанови. На Япония също.
В рамките на едно поколение
те възстановяват икономиките си
и изпреварват повечето от победителите си.
Това честно ли е било?
Помисли, Сам.
Повече от честно е. Желателно е.
Защо да помагаш на победения враг?
Защото наложеният фалит
на врага след Първата световна война
е бил причината
за Втората световна.
Чърчил, 1948.
"Който забравя историята, е обречен да я повтаря."
Повтори?
"Забрави историята и ще я повториш."
Много добре.
И това...
се превръща в нещо като крайъгълен камък
на европейската следвоенна политическа философия.
Никога да не забравяме.
Да направим така, че да фалират идеологии.
Фашизмът, национализмът, популизмът да бъдат заличени.
Никога да не се възраждат.
Това как се прилага
към икономиката на постсъветска Русия?
Просто казвам,
че ако това се падне на изпита утре,
ще получиш по-висока оценка, ако споменеш Ваймарската република.
Ако се падне на изпита?
Татко, ти изготвяш изпита.
Млъквам.
Какво беше това?
Кое?
Чуй.
Помниш ли какво правим?
Да.
Ето там.
По дяволите! - Какво?
Гонят някого. Двама души.
Ето.
Ще им помогнем ли?
Татко? Ще им помогнем ли?
Разбира се.
Да вървим.
Превод на субтитрите: МАЯ ИЛИЕВА