Går alt bra?
Ja da.
Kommer Valja hjem snart?
Nei. Jeg sa jo at han er i Moskva i natt.
For å møte kvinnen? Hun du så ham med.
Nei.
Du hadde rett. Jeg var dum.
Nei.
Hvordan så hun ut?
Hun var ikke engang så pen. Og hun var eldre enn meg.
Så hun russisk ut?
- Hva mener du? - Kan det være at hun var utlending?
Nei. Jeg mener…
Jeg vet ikke. Jeg hørte dem ikke. Hvorfor spør du så mye om henne?
- Jeg prøver bare å hjelpe deg. - Jeg vil helst ikke tenke på det mer.
Kanskje…
Kanskje du burde dra vekk i noen dager.
Bare for å klarne tankene.
- Så nå tror du at han er utro. - Jeg tenkte på det du sa, og…
- Det er det eneste som gir mening. - Gjør det?
Kan du bo i datsjaen til foreldrene dine?
I natt? Uten å snakke med ham?
Han sier bare at du innbiller deg det.
- Kanskje jeg gjør det. - Hvis jeg var deg…
Var jeg deg, ville jeg dratt uten å si noe. Skyldfølelsen hans blir uutholdelig.
Jeg trenger å være alene litt så jeg får tenke.
Du må ikke vente, Tanja. Det er for viktig til å være likegyldig.
- Likegyldig? - Du… du vet hva jeg mener.
- Hva? Nei, det gjør jeg ikke. - Jeg prøver bare å beskytte deg.
Jeg trenger ikke beskyttelse. Jeg trenger å tenke.
Kanskje du burde dra.
- Hva gjør du? - Du må høre på meg.
Han er ikke den du tror. Han har forrådt landet sitt, Tanja.
Herre…
Han gir informasjon til amerikanerne.
- Har du mistet forstanden? - Det er sant.
Jeg skulle ønske det ikke var det, men han blir snart pågrepet.
Jeg vet at du ikke hadde noe med det å gjøre.
- Men blir du her, pågripes du òg. - Valja er en helt av Sovjetunionen.
- Offiser i flyvåpenet. - Valja har vært en forræder i årevis.
- Vi har ikke mye tid. - Umulig. Dette er galskap.
- Jeg kan hjelpe deg. - Du?
Selv om det du sier, stemmer, hva skal du gjøre? Du er sekretær.
- Jeg er ikke det. - Du jobber innen administrasjon.
Jeg jobber i bygning 12.
Du er fra vettet.
Jeg tror ikke på deg. Jeg vil at du skal dra.
Hva driver du med? Stopp. Slutt å gjøre det.
De har avlyttet deg.
De har hørt alt.
Dette skjer ikke.
Ha deg vekk fra meg. Ut av huset mitt.
- Du må forlate Stjernebyen. - Dette gir ikke mening.
Hvis de avlytter meg, hører de at du advarte meg.
Nei, for jeg får tak i opptaket før noen andre kan lytte til det.
Har du hørt på oss?
På meg?
Herre…
Herregud.
Jeg… jeg…
- Jeg må snakke med Valja. - Nei, du kan ikke kontakte ham.
- Du må dra nå, ellers pågriper de deg. - Men hvordan?
- Jeg skal hjelpe deg. - De slipper ingen ut uten passerseddel.
Jeg sa jo at jeg skal hjelpe deg. Jeg kan skaffe deg passerseddel.
Møt meg i morgen klokken 11 ved bygning 33.
Du må stole på meg. Greit?
Hallo.
Oberst Raskova er…
- Hva pokker driver du med? - Hva snakker du om?
Du har arrestert en av mine viktigste folk.
På grunn av en pamflett som han plukket opp for mange år siden?
Fjodorovs verker er forbudte, og med god grunn.
- Jeg har ikke tid. Jeg trenger ham. - Du burde takke meg.
Ideene i den boken går imot revolusjonens ånd.
Vær så snill, Ljudmila. Må vi spille disse spillene?
- Vi kjenner hverandre for godt. - Gjør vi?
Du straffer ham fordi du vil ha noe fra meg.
Jeg gir deg sikkerheten som programmet ditt krever.
Det er poenget med meg, som du sa.
Hva vil du ha?
Sjefsdesigner.
Går det bra?
Jeg beklager, sjef.
Jeg var uforsiktig. Jeg satte alt på spill ved å beholde den boken.
Ja, det var du. Men det har blitt ordnet.
- Hvordan? - Jeg godtok oberst Raskovas betingelser.
Hun trengte noen å skylde på til sine overordnede.
Så nå har du kompromittert deg for min skyld.
Livet er kompromisser, Sergej.
Kom igjen, nå. Vi har en jobb å gjøre.
Hvor skal du?
Sjefsdesigneren har…
Han har bedt meg om å bli med i en øvelse.
- Du kom nettopp tilbake. - Ja.
Det er ingenting. Bare en studie av effektene av langvarig isolasjon.
Langvarig.
Har du enda et oppdrag?
Nei.
Det er trening i Sibir. Jeg blir innestengt med et par andre.
Du burde være glad. Du blir kvitt meg i ni måneder.
Ni måneder, og du drar i dag?
- Jeg skulle si det. Jeg bare… - Ville ligge med meg først?
Nei. Det som skjedde i går kveld, var…
Det var fantastisk.
Man kan ikke si nei til sjefsdesigneren. Det vet du.
Det er bare…
Det er lenge siden jeg hadde sjansen.
Du får et oppdrag til. Det vet jeg.
Bare vær tålmodig.
Ikke vær redd.
Når du kommer tilbake fra Sibir eller hvor du enn skal, finner du nok en annen hore.
De kommer til å slenge seg i armene dine.
Bli her, Irinotsjka. Jeg lager te.
Du har gjort nok…
…hører de at du advarte meg.
Nei, for jeg får tak i opptaket før noen andre kan lytte til det.
…kvinnen du så ham med. Så hun russisk ut?
Kamerat, jeg må sammenligne passersedlene til en Krasilnikov mot opptakene mine.
Gjenta navnet.
Krasilnikov.
Greit.
Gi dette til arkivet.
MIRONOVS LEILIGHET 11. AUGUST I 1970
Som dere vet, blir alle bemannede oppdrag strengt overvåket av sikkerhetsavdelingen.
Uten godkjenning fra dem får vi dere ikke ut av Stjernebyen, langt mindre til Venus.
Derfor er det klassifisert som en ubemannet oppskytning
av en Zenit-værsatellitt.
Men dere må til Bajkonur uten å bli oppdaget.
Hvordan da? Dette stedet er stengt tettere enn en froskeræv.
- Dere skal reise i denne. - Hva er det?
Den ble laget for å beskytte utstyr mot det høye trykket på havets bunn.
Den skal gjøre det samme for oss på Venus.
Men først skal den være deres hjem i to dager.
Dere blir stengt inne i den her, og så transportert usett til Bajkonur.
Du tuller.
Dette blir den første av mange lange perioder for deg i trange rom.
Vi får bli vant til hverandres lukt.
Straks batysfæren er montert på tårnet, kan dere gå gjennom BIOS-modulen
og banesonden, og så endelig til landingsmodulen før oppskytning.
- Enkelt. - Når dere er i bane,
kobler dere til en drivstoffmodul som går i bane rundt jorden.
Så setter dere kursen mot Venus før noen har fått snusen i det.
Og så? Etter det blir det vel umulig å gjemme oss.
Da er det ikke lenger nødvendig. Spesielt når de innser at vi har nådd Venus
før amerikanerne visste at noe slikt var mulig.
Som den eldste mannen her er det vel jeg som skal plante flagget på Venus.
Det er 460 grader på overflaten. Du ville brent opp.
Det ville ikke gjort så mye.
Dere skal bare fly forbi Venus og bruke dens tyngdekraft
til å justere ruten tilbake til Jorden.
Dere samler så mye data som mulig mens dere er der,
og så skal batysfæren slippes ned til overflaten av Venus.
Forhåpentligvis tåler den atmosfæretrykket lenge nok til å sende data til Jorden.
Dere må passe på å trene kroppen.
Ingen mennesker har vært så lenge uten tyngdekraft.
Vi frykter at det kan forårsake bentap og muskelsvinn.
Hva er din unnskyldning, kamerat Nikulov?
Ja?
Jeg trenger en kopi av passerseddelen utstedt til kamerat Krasilnikov i går.
Et øyeblikk.
Du tar feil. Det ble ikke utstedt noen passerseddel til Krasilnikov i går.
- Jo, det ble det. - Den er ikke i filen.
Tror du at oberst Raskova tok feil da hun ba meg om å hente den?
- Vel… - Kanskje du burde lete litt bedre.
Ja. Ja.
Jeg…
Jeg beklager, men jeg finner den ikke.
- Nei vel. - Hva kommer du til å si til henne?
Ikke vær redd. Jeg skal holde din inkompetanse for meg selv.
- Jeg må se passerseddelen din. - Du spøker.
Passerseddel for å kjøpe sko i Moskva til min sønn?
Nye regler.
Jeg er lei av alle disse reglene. Hvordan skal vi leve sånn?
- Jeg… - Passerseddelen din gikk ut klokken 10.
- Gå eller bli pågrepet. - Nei, svar meg.
Klokken er ti over halv elleve. Beklager. Bussen min fra Moskva ble forsinket.
- Jeg beklager. Jeg må notere dette. - Kom igjen.
Hvis du gjør det, må et utall mennesker…
- Jeg må se seddelen. - …bruke et utall timer
på å avgjøre at en buss punkterte.
Synes du det er den beste måten å bruke statens tid, din tid og min tid på?
Vet du hvem jeg er? Jeg har vært i verdensrommet. Kjenner du meg igjen nå?
Om forlatelse, kamerat.
Du er tilgitt.
- Du sjekket ikke orienteringen. - Jeg fulgte prosedyren.
Mannskap tapt under oppdrag.
- På tide, Valjusj. Hvor var du? - Ikke nå.
- Unnskyld meg. - Du gikk i feil retning under avfyringen
og gikk glipp av vinduet for å komme i bane rundt Venus.
Du gjør det feil.
Tid til avfyring.
- Motortenning om 15 sekunder. - Har du sjekket drivstoffventilene?
Har du klargjort sekvensen?
Sekvensen er klar. Drivstoffventiler åpnes. Og starter motor.
Oppdrag mislyktes igjen. Du er nå på vei mot det ytre rom.
- Igjen. - Start på nytt.
Vi holder øye med turbopumpen.
Den automatiske oppskytningssekvensen må starte nøyaktig her.
- Sjef? Kan jeg få et ord med deg? - Unnskyld meg et øyeblikk. Ja?
Jeg…
Angående kamerat Chadha.
- Ja? - Jeg føler bare at…
Hun er ikke klar for et så omfattende oppdrag.
Det er vanskelig nok med trent mannskap. Jeg frykter at hun setter oss alle i fare.
Og la meg gjette hvem du vil bytte henne med.
Hun er best kvalifisert. Du vet at hun har både viljen og evnene.
Kamerat Polivanov…
Blir hun her nede, frykter jeg hva som kan skje henne.
Vil du puste luft de neste ni månedene, er kamerat Chadha den eneste i Stjernebyen
som kan håndtere det systemet.
Hva med å bytte ut Pavel, da? Anastasija er den beste.
Det handler ikke om å være best. Er du blind?
Hun observeres. Overvåkeren tilbringer mer tid med henne enn med familien.
Hvis de skulle oppdage hva vi gjør i dette rommet nå,
måtte vi ha tilbragt resten av livene våre i gulag!
- Tilgi meg, jeg bare… - Ja da. Bare gå.
Beklager det i går kveld.
Nei, det er jeg som burde beklage.
Det føles som en drøm.
Men samtidig begynner alt endelig å gi mening.
De plutselige reisene til Moskva… Når tankene hans var et helt annet sted.
Skjønner du? Jeg forsto at noe inni ham hadde forandret seg.
- Jeg skyldte på meg selv. - Nei, du er sterkere enn du tror.
- Ta denne. - Hva?
- Hvordan… - Når du er ute,
tar du bussen til Moskva. Det er en adresse og en nøkkel inni.
Ta bakdøren.
- Jeg tror ikke jeg kan gjøre dette alene. - Det trenger du ikke.
Jeg kommer så snart jeg kan, så vi kan diskutere hvordan vi får deg ut av landet.
- Ut av landet? - Du har ikke noe annet valg.
Familiene til forrædere er også skyldige.
- Kommer jeg meg ut av landet, da? - La meg tenke på det.
Hva vil skje med Valja?
Du burde prøve å glemme ham.
Du må gå.
Vær så snill.
Hvorfor gjør du dette? Hvorfor hjelper du meg?
Du må gå.
Du må være glad i å jobbe med barn og undervise i musikk.
Jeg er veldig glad i det.
- Før var jeg pianist i Moskvaballetten. - Send henne inn.
- Det er utrolig. - Ja, det var det.
Og du sa at du jobber innen administrasjon. Hva betyr det?
Irina. Jobber du innen administrasjon?
Oberst Raskova?
- Jeg er en oppskrytt sekretær. - Neppe.
Du er viktig, eller viktig for noen som er viktig, om barnet ditt går på den skolen.
Det høres fint ut. Å være viktig for noen som er viktig.
Vær snill og sett deg, vår oppskrytte sekretær.
Kamerat Jegorova her forteller meg
at du har knyttet bånd til et av objektene dine.
Nei.
Skal jeg ignorere mine egne ører?
Selvfølgelig ikke.
Jeg omgikk protokollen da jeg begynte å besøke Mironovs leilighet, men…
Det er et motbydelig regelbrudd, oberst. Barnet hennes tar til og med privattimer…
Det er nok.
Hva er det ved henne som er så tiltrekkende?
Øynene hennes?
Duften av henne?
Det at hun gjør akkurat som hun vil?
Nei, jeg gjorde bare jobben min. Det er derfor jeg har kommet.
Denne rapporten forklarer hvorfor jeg har infiltrert Mironovs bolig de siste ukene.
- Valja Mironov? - Ja.
Han er muldvarpen. Jeg er sikker.
Jeg beklager at jeg ikke… sa ifra om mistanken min tidligere,
men jeg vet hvor viktig dette er, og jeg ville være sikker på
at det var riktig før jeg presenterte det.
Men hun brøt protokollen.
Hvis vi skal følge sikkerhetstjenestens regler…
Reis deg.
Du er visst mer opptatt av å sabotere for kollegene dine
- enn av objektene dine. - Oberst Raskova, jeg…
- Be om unnskyldning. - Jeg beklager, oberst Raskova.
Ikke til meg. Til henne.
Irina Vasiljevna…
Jeg ber om unnskyldning.
For å være en barnslig rotte.
- For å være en… - Barnslig rotte.
For å være en barnslig rotte.
Du kan gå.
Vel, Irina Vasiljevna, jeg har visst undervurdert deg igjen.
La oss håpe at forsinkelsen ikke har kostet oss dyrebar tid.
Vet vi hvor Valja Mironov er nå?
Han kom tilbake fra Moskva i morges, men har ikke vært i leiligheten ennå.
- Kanskje han mistenker at vi vet om ham. - Da ville han ikke ha kommet tilbake.
- Sjefsdesignerens kontor vet nok… - Han kommer bare i veien.
Vi må ta hånd om dette i stillhet hvis vi vil begrense skadene.
Det er alt foreløpig.
Gi meg operasjonsdirektoratet.
Valja.
Jeg går bare gjennom planene en gang til.
Ikke vær redd, ørnen min. Det er et godt skip. De er trygge.
Jeg vet hvordan det kan være før oppskytning.
Kan ikke sove eller spise.
Helt tilbake til Jurij.
På noen måter er det kanskje lettere å være der oppe, eller?
Det er kanskje det.
Universet bringer sitt eget hell.
Tilgi meg, sjefsdesigner. Valja, konen din lette etter deg på øvelsessenteret.
- Hva sa du? - Konen din.
- Er hun her? - Nei, hun venter utenfor.
- Kan jeg… Jeg er snart tilbake. - Vær så god. Selvfølgelig.
Takk, Vitas.
Hva er det?
- De vet om det. - Hva? Hvem vet om hva?
De vet hva du har gjort.
- Hva snakker du om? - Ikke lyv for meg.
- Jeg lyver ikke. Hva… - De kommer til å pågripe deg. Forstår du?
Forstår du?
Du må forlate Stjernebyen.
Bare… vent… Vent. Hva?
- Tanja. Unnskyld, jeg prøvde alt. - Jeg vil ikke høre unnskyldninger.
- Du må dra. - Jeg drar ikke uten deg. Skjønner du?
Jeg kan få oss begge vekk herfra.
- Hva, med amerikanerne? - Det er en kvinne i Moskva.
Hun sa at hvis noe går galt…
Hvis noe går galt, skal jeg gå til… Jeg skal lage to merker i veggen på kafeen
- i Gorkogogaten og møtes på Krymskij bro. - To merker?
- Hun kan kjøre oss… - Merker på en kafe? Hør på deg selv!
Du høres gal ut. Jeg vet ikke engang…
- Vær så snill. Vent litt. - Jeg drar ikke med deg.
- Nei. - Jeg kan få oss vekk.
- Nei. Det er nok, Valja! - Vær så snill, jeg…
- Jeg stoler ikke på deg lenger. - Ikke rop.
- Jeg vet ikke hvem du er.
- Jo, det gjør du. - Nei.
- Du må dra. - Jeg gjorde dette for deg, Tanja.
For meg? Du ødela livet mitt.
Du har faen meg ødelagt livet vårt.
Du må dra.
- Jeg drar ikke uten deg. - Du må…
- Tanja, vent. Tanja… - Ikke rør meg.
Rører du meg igjen, skriker jeg.
Ingen tegn til Mironov her.
Hvor er skapet til Mironov?
Greit.
Valja!
Går det bra?
Ja, jeg får meg bare litt frisk luft.
Den siste på ni måneder.
Her, ta pakkene. Jeg trenger dem ikke.
Det vanskeligste blir de neste dagene.
Innpakket i den krukken, trangere enn Vostok.
Når drar du til Venera?
Jeg skulle vært der for fem minutter siden. Jeg får dra.
- Ses om ni måneder, Valjusj. - Lykke til.
Pavel.
Pavel! Vent et øyeblikk.
- Hvor pokker er han? - Jeg…
Jeg hører at noe er på gang i hele Stjernebyen.
Økt sikkerhet.
- Kan han ha blitt pågrepet? - Pokker!
- Går det med to kosmonauter? - Ikke uten to piloter!
Det er årevis til neste vindu. Det er nå eller aldri.
Jeg drar til leiligheten hans og…
Vi har ikke tid til det. Vi er forsinket.
Valja. Der er du. Vi må finne Pavel øyeblikkelig.
- Pavel kommer ikke. - Hva?
- Han har blitt arrestert. - Hvordan?
De pågriper folk over hele byen. Raskova har mistet forstanden.
- Da er alt over. - Han har kanskje ikke fortalt om Venera.
Det har ikke noe å si. Oppdraget krever tre kosmonauter, og Pavel…
Jeg drar i stedet.
- Hva mener du? - Jeg drar.
Har vi noe valg? Jeg er den eneste som kan ta hans plass.
Jeg utformet treningsprogrammet. Jeg vet hva som skal gjøres.
- Antagelig bedre enn oss. - Garantert bedre enn oss.
Er du sikker, ørnen min?
Ja.
Jeg vet hvor viktig dette er.
Takk. Takk.
Greit. Greit. Kom igjen.
Få på deg drakt.
- Godt å ha deg med, Valjusj. - Ja. Kom igjen.
Inn med alt.
Hjelp!
Få se godslisten.
Bajkonur? Hvorfor ble ikke dette klarert på forhånd?
Vel, det har stått på transportlisten i ukevis.
Utstyr til satellittoppskytningen.
Åpne bak!
Hva er inni?
Sjefsdesignerens nyeste værsatellitt.
Om vi ikke leverer den før oppskytningen, mister vi hodene våre.
Hva er dette?
I stedet for å se på været burde den kanskje se etter disse.
Åpne porten!
Stasia, i tilfelle jeg aldri ser deg igjen,
vil jeg du skal vite at det er lett å gi opp.
Å leve er vanskelig.
Du hjalp meg å innse det, sammen med mye annet.
Jeg har aldri vært flink med brev.
Da de ba meg skrive et før Luna 17, hadde jeg ingen å skrive til.
Men nå har jeg visst det.
Unnskyld at jeg drar.
For at jeg løy til deg.
For ikke å gi oss sjansen til å se hva dette kunne blitt.
Men kanskje det ikke har noe å si. Sannheten er…
…at du fortjener bedre enn meg.
Uansett hva som skjer på denne reisen, håper jeg at du får puste igjen.
Med kjærlige hilsener, din ektemann, Sasja.
Tekst: Aleksander Songe-Møller Soleim