Польовий агентурний звіт номер S/BF-22
про нову дисидентську групу «Зета».
Поданий 8 листопада 1963 року.
Виявлені через договір Лейсі-Зарубіна про культурний обмін,
члени групи «Зета» показують наміри працювати проти радянських інтересів.
Запит на фінансування схвалено після того, як агент Андрєй Зайцев
завербував інших незадоволених музикантів.
Фінансова підтримка групи триває, оскільки Зайцев розробив систему
переправки за кордон заборонених музичних творів
композиторів Денісова, Шнітке, Ґубайдуліної,
схованих у підкладку футлярів музичних інструментів.
Пропоную продовжити спостереження.
Польовий агентурний звіт номер S/BF-26.
Поданий 15 травня 1964 року.
Дисидентська діяльність, схоже, має негативний ефект.
Усередині групи виникли серйозні конфлікти.
Зайцев і симпатик Тані Данілової часто сваряться.
Існує стурбованість, що розбрат може зірвати завдання,
однак фінансування пропоную поки що продовжити.
Польовий агентурний звіт номер S/BF-32.
Поданий 10 вересня 1964 року.
Новий кавалер об'єкта Данілової.
Лейтенант Валентин Міронов, пілот радянських ВПС.
У світлі вказівки Вашингтона шукати нових агентів у радянській армії
вважаю, що виникла відповідна можливість.
Міронов не обізнаний з незаконною дисидентською діяльністю Данілової.
Прошу продовжити спостереження.
Польовий агентурний звіт номер S/BF-40.
Поданий 24 грудня 1964 року.
У Данілової та Міронова стосунки розвиваються.
Джерело повідомляє, що Міронова включили в радянську космічну програму.
Украй важливо продовжити спостереження.
Польовий агентурний звіт номер S/BF-45.
Поданий 15 січня 1965 року.
Міронов і Данілова заручились.
Весілля призначено на лютий, до початку підготовки космонавтів.
Данілова припинила дисидентську діяльність.
Польовий агентурний звіт номер S/BF-51.
Поданий 28 лютого 1965 року.
Джерело повідомляє про близький переїзд Тані та Валі Міронових у Зоряне містечко.
Можливості спостереження будуть надзвичайно обмежені.
Терміновий запит на прямий контакт з Міроновим.
Використаємо дисидентське минуле Тані для встановлення співпраці.
Гарний день, скажіть?
Так.
Поздоровляю з одруженням, до речі.
Як ви знаєте про одруження?
Польовий агентурний звіт номер S/BF-53.
Поданий 1 березня 1965 року.
Новий завербований, космонавт Валентин Міронов.
Агентурний псевдонім – «Ніколай».
ЗОРЯНЕ МІСТЕЧКО
Головний конструктор.
Вийти! Усім вийти.
Он воно що.
Що це?
Це винуватець.
Дайте мені…
Бездоганна якість.
Схема діє як посилювач сигналу.
Такі були в старих аргонових процесорах.
Це… Гляньте.
Транзистор ГТ-104.
Поширений у радянських передавачах.
Він радянський?
Так.
Але він…
це не елемент конструкції.
Це…
це додано пізніше.
Це мікропередавач.
От чому це було схоже на завади, хоч насправді це передавальна потужність.
Тобто це не шкідництво.
Це шпигунство.
Дякую, Сєрґєй.
Можете йти.
Загинув ще один мій орел.
- На що ви натякаєте? - Я не натякаю.
Я кажу прямо.
Я не потерплю нових смертей через вашу параною.
Це був передавач.
Ви змусили мене перезапустити систему, і це було надмірно.
Я прийняла рішення на підставі наявної тоді інформації.
У наших програмах безпека – головне.
Не «ми». Не «наші».
Мої космонавти зробили все, що могли.
Без вашого втручання мої системи функціонували б.
Ви зі своєї сторони не справилися.
Я не знала, що ми по різні сторони.
Моя справа – техніка.
Ваша справа – безпека.
Який у вас сенс, якщо ви її не гарантуєте?
Я не візьму на себе вину за ваші провали.
Так і скажіть Москві.
Вибачте.
Виб…
Хелло.
Товариш Чадха?
З Індії?
Як ви вгадали?
Ваше прізвище на коробках.
Як облаштувались у Зоряному містечку?
Як для чудового початку.
Ніхто мені не сказав, над чим я працюватиму.
Це нормально. А тепер нам треба працювати.
Де решта мого обладнання?
І де я можу знайти головного конструктора?
Бо в мене враження, що сталась якась плутанина.
Удачі вам у пошуках.
Він дуже зайнята людина
Лакшмі…
Нас прослухують.
Та це в тебе параноя.
Не параноя.
Я розбирав речі й лаявся на клятих мух,
а як вернувся з магазину…
Знайшов оце.
Раніше її не було.
Кажу тобі: у стінах мусять бути мікрофони.
Думаєш, і у ванній стоять? Господи!
І в спальні?
Ти смієшся?
Нас про це попереджали.
- Ми знали, чого очікувати. - Ні, Лакшмі.
Чути про радянське стеження – не те саме, що під ним жити.
Ти що, шпигун?
- Ні. Авжеж ні. - То в чому проблема?
Це я маю переживати.
Я думала, що це мій час.
Мій шанс щось зробити.
Тут роблять дивовижні речі, але…
Бачив би ти, куди мене запхнули.
- Навіщо мене запросили? - Жаль.
Прикро, кохана.
Прикро.
Убив.
Вибач.
Полковник Раскова хоче вас бачити.
Товаришу полковник.
Що?
Після того, що сталось, я переглядала нотатки про будь-яку підозрілу діяльність.
Навіть якщо це були дрібні припущення.
Ірина Васильєвна,
ви хочете все своє життя документувати дрібні припущення?
Ні.
І я так думаю.
Знайдіть, на кого перекинути ваші завдання.
Треба відстежити цей прилад.
Швидко й тихо.
З'ясувати, де його виготовили.
Встановити, хто замовив.
Це виведе нас на крота.
З'ясуйте, що це.
Носіть при собі.
Мені не потрібно.
Коли працюєш у полі один, береш зброю.
Ви проходили підготовку?
Так.
Можете йти.
Хто там?
Ти так рано?
Тренування закінчили раніше. Я щось би з'їв.
Пошта була? Ніхто не заходив?
Ні.
Чого їм заходити?
Що таке? Чого ти так поводишся?
Як «так»? Як саме?
Вибач.
Я думав, у Москві у нас був чудовий вечір.
Я щось не так зробив?
Кажи.
Ні, я просто втомилася.
Арсеній.
ЗНОВ ПРОМОВИ. ВЕРНУСЯ ВВЕЧЕРІ. А.
Зрозумійте, Міла Алєксандровна,
що все, пов'язане з польотами, тренуваннями і т.п., засекречено.
Ось…
він вам листа написав.
Мої співчуття.
Товариш Міронов його тренував, а товариш Поліванов…
був з ним, коли він загинув.
Вони прийшли до вас.
Він пішов так, як би хотів.
Він хотів вернутися.
Що сталося?
Не хочу вам брехати.
То не брешіть.
Я зробив не все, що міг.
- Це мав бути я. - Саша.
Перестань, перестань.
Вибачте.
Їй не треба це чути.
Ти його не вбивав.
Я пілотував.
Я послав його в той відсік.
Радіозавади були через тебе?
Ні.
Там угорі…
ніхто ні за що не відповідає –
крім власного виживання.
Я добре її пам'ятаю.
Мить, заради якої я працювала все своє життя.
Мене обрали, щоб я служила Вітчизні так, як я вмію.
Як космонавт.
Як жінка.
Як радянська людина.
Я зрозуміла, що завоювання космосу – це не моє.
Воно завжди було наше.
Дякуємо, товаришу Бєлікова за ваше служіння радянському народові.
І дякуємо Ленінградському відділенню Комітету радянських жінок
за організацію цієї чудової зустрічі.
Товариш генеральний секретар пишається вашою роботою.
Які були ваші обов'язки в програмі «Луна-17»?
Головний конструктор доручив мені аналіз кількості пального спускного апарата.
Ви помічали в лабораторії щось підозріле?
Я такий зайнятий своїми блоками, що більше нічого не помічаю.
Ви підписували акт на фінальні прискорювачі?
Усе було в порядку. Без питань.
Чи міг хтось проникнути у вагони ешелону до Байконура?
Це виключено.
Ми відбули о 21:00.
На території станції не було нікого.
Хто ще перед запуском міг мати доступ до спускного апарата?
Ніхто,
тільки інженери запуску та екіпаж.
Може, інструктори.
Дякую за співпрацю.
Можете йти.
Є значний прогрес, товаришу голова.
Вам треба прибути в Москву, в Управління,
і особисто доповісти, як міг статися такий злам безпеки.
Розслідування просувається.
У мене все під контролем.
Не сумніваюсь, але все одно прибудьте.
Дякую, товаришу голова.
Прибуду завтра.
Я заповнив п'ять заявок,
щоб товариш Бєлікова приїхала до нас на фабрику, а результат нульовий.
Наполегливість – це велика цінність, товаришу.
Це тому, що вона знов летить на Місяць?
О, ні, ні.
Держава не може нею ризикувати. Вона дуже цінна.
Тобто дуже цінна для вас?
Увага. Обережно.
Скільки до наступної зустрічі?
Всього година.
Нате.
Ні.
Ви охороняли Гагаріна, правда?
Коли він дізнався?
Про що?
Що більше вже не полетить.
Незадовго до світового турне.
Давайте баклажку.
З поверненням.
Як пройшло тренування?
- Можна зайти? - Я не прибрав.
Хто спить у спальні?
Вона.
А хто готує?
Ти прийшла поговорити про це?
Ні.
Я бачила його з жінкою.
Кого?
Валю.
З матір'ю?
Я серйозно.
Вибач. Ти думаєш, що у Валі є інтрижка?
Я не знаю, що думати.
Одне знаю: на концерті я бачила його з якоюсь жінкою.
Не знаю, як це пояснити.
Вони говорили як близькі, як добрі знайомі.
Таня, нема в нього інтрижки.
Хоч краще б була.
Пішло б на користь.
Іди на хер.
Ти ревнуєш?
Ні, я…
Я не знаю.
Що це за приміщення?
Подайте ключа, будь ласка.
Вибачте за шум.
Мені не спиться.
То вас теж відсунули вбік?
Та щось таке.
Коли мені дали направлення в Зоряне містечко,
я думала, що буду на передньому краї космічних досліджень, а натомість я…
тут.
Відіпхнули?
Не недооцінюйте себе, товаришко.
Ваша робота над автономною генерацією дихальної суміші –
майбутнє космічних польотів.
Ви знаєте мою роботу?
Аякже.
Це остання цеглинка, потрібна для справжнього завоювання космосу.
Якби використали мою систему БІОС для виробництва кисню
замість встановленої на «Луні-17» неефективної LiOH з двома балонами О2,
то це б зберегло 77 кілограмів.
Хай не образиться той, хто її розробив.
Він не образився.
Це були ви.
Ви – головний конструктор?
Вибачте за обман.
Я вас виписав сюди не заради Місяця, товаришу Чадха.
Ми вже були на Місяці.
- Ви летите на Венеру? - Ні.
Ми летимо на Венеру.
Моє обладнання.
І ви нам поможете туди долетіти.
- Здрастуйте. - Слухаю вас.
Я шукаю дирекцію.
А, так. Вхід отам.
Що ви хотіли?
Упізнаєте оце?
Аякже.
Це наш передавач.
Хто міг його у вас придбати?
Важко сказати. Ми щодня робимо значну кількість.
Тримати темп, мабуть, нелегко.
Думаю, правила й обмеження заважають.
Власне, по дорозі сюди я помітила численні порушення.
Вони можуть мати серйозні наслідки.
- Ми прагнемо виконувати план. - Я прагну виконувати свою роботу.
Прошу, подивіться уважно.
Це наш стандартний передавач.
Бачите отут?
Він змінений…
- оцим. - Я й хотіла про це спитати.
Це, мабуть, додав пізніше той, хто його купив.
І це точно не радянський виріб.
Як ви визначили?
Сплав незвичний.
Ми з таким не працюємо. Зараз перевірю.
Дивіться на шкалу.
Коли я торкаюся щупом, бачите, як далеко стрілка…
Де ви це взяли?
Я такого ніколи не бачив.
У Радянському Союзі таких не дістати.
Це явно контрабанда.
Теплопровідність у чотири рази вища, ніж у міді.
Навіщо його додали?
Ця штука – просто надзвичайний радіатор.
З ним цей крихітний передавач може пропускати багато енергії
і все одно функціонувати.
Йому підійде блок живлення, в кілька разів більший за наш стандартний.
Яке було живлення в цього передавача?
Я б хотіла побачити ваші акти прийому-передачі.
Зайдіть.
Людмила Єфімовна.
Костя.
Краще б ми зустрілися за приємніших обставин.
Дякую.
Я знешкодила злам і виявила пристрій на кораблі.
Пошуки особи, яка його встановила, тривають.
Це Радімір Сєрґєєвич Петровський.
Ваш новий помічник?
Перший заступник начальника Другого головного управління.
Перший заступник.
Моя мати працювала у вашому СІЗО.
Рая Фамова.
Пам'ятаєте її?
Жаль, що вона так рано вийшла на пенсію.
Зате підняла сім'ю.
Даруйте, ми тут щоб поговорити про вашу матір чи про «Луну-17»?
Нам потрібен повний звіт
про те, як американцям вдалася така приголомшлива інфільтрація.
Дуже тривожна ситуація.
Я з'ясую, як це сталося,
але прошу не забирати в мене часу на звіти.
Це дурні папірці, яких ніхто не читатиме.
Запевняю: їх прочитають.
Людмила,
усі вдячні вам за десятиліття служби.
Але тепер порядок такий.
Під вашим наглядом було страчено космонавтку.
- Яну… - Ахматову.
Вона зізналася, що була завербована американцями.
І тепер з'ясовується, що вона працювала не одна.
Операція значно ширша, ніж ми спершу підозрювали.
Радімір з радістю пропонує допомогу Другого управління.
Він особливо зацікавлений у космічній програмі.
Я вивчав електроніку в університеті,
ще до роботи в Комітеті.
Це гарно, але я справлюся сама.
І надайте документ, який пояснить, чи смерть космонавта Арсенія Вєтрова
спричинили технічні неполадки, чи злам системи безпеки.
І тоді ми вирішимо, як…
іти далі.
Мені переживати?
Авжеж ні.
Ви Герой Радянського Союзу, товаришу Раскова.
Звучить як некролог.
Ні.
Це свідчення вашої служби.
Я не допущу розголошення.
Запевняю вас.
Добре.
Подивлюсь, як ви це зробите.
Ідіть зі мною.
Як на цьому тижні йде підготовка до польоту безпілотного зонда?
Майже всі блоки перевезено
і Н-1 доставлено на стартовий стіл у Байконурі, як ми й говорили.
Товаришу головний, усе працює.
А тепер, як з нами товариш Чадха,
її система життєзабезпечення функціонує на диво добре
- і ми готові до запуску. - Добре.
І хоч усе в порядку, я хочу спитати…
чи буде розсудливо відкласти запуск до…
Сєрґєй, це має бути зараз.
Або ніколи.
Тоді треба обговорити, кого призначити на політ.
Я вже це вирішив.
Шеф, скажете, чому ми тут?
Вам щось потрібно?
Ні.
А вам?
Прошу, сідайте.
Добре.
Є готовий до запуску через три дні корабель,
і для нього потрібен екіпаж.
Через найвищу секретність польоту
більше сказати не можу.
Шеф, ви мене знаєте – я готовий на все.
Та після «Луни-17» Раскова відсторонила нас з Сашею від польотів.
Тому ви ідеальні кандидати для завдання, про яке ніхто не повинен знати.
- Куди летимо? - Не можу сказати, поки не погодитеся.
Не можна говорити нікому, навіть дружинам.
Вас не буде дев'ять місяців.
Маєте ніч на роздуми.
Ночі не треба.
- Я згоден. - Добре.
У вас буде моя система життєзабезпечення?
Я їх на ній готуватиму?
Нема часу для підготовки на такій складній системі.
У нас навіть хлорели
для поглинання СО2 не було до вашого прибуття.
Ні.
Ви полетите з ними.
Я ж не космонавт.
Тепер космонавт.
Чекайте, вона?
Ви жартуєте.
Насамперед вона.
Вибачте, шеф.
Хлопчику, ти борешся,
але подолати біль можна тільки рухом уперед.
Ви знаєте, що мені краще не наближатися до корабля.
Я боюся, що ти вже й не наблизишся.
Може, так буде правильно.
Я відмовляюся.
Тепер стане легше.
Думаєш, я витяг тебе з ВПС, щоб стало легше?
Я тебе взяв, хоч мене застерігали,
що ти некерований і імпульсивний.
Для цього польоту немає карт. Ми їх малюємо.
Мені потрібний вправний пілот з некерованими імпульсами.
Ні. Я не хочу…
щоб через мене знов загинули люди.
Чи ви не розумієте?
Саша, Арсеній Вєтров не простив би, що ти прикриваєшся його пам'яттю.
Він уже не полетить. Ти літати зобов'язаний перед ним.
Зобов'язаний перед собою.
Колективні досягнення – радянський ідеал.
Це тобі.
І тобі.
У вас є ще запитання до мене?
Тільки не з геометрії.
Я її поганенько знаю.
Через математику закінчила без золотої медалі.
Тільки зі срібною.
Та все одно я старалася з усієї сили і…
і це реально. Це і є секрет.
Головне – не здаватися.
Як думаєте, ми полетимо в космос?
Раніше за мене.
Дякуємо товаришу Бєліковій за зустріч.
Вона дуже зайнята.
Усе, дякую, дівчата.
Вмираю з голоду.
- Може, тут є щось… - Прошу, дозвольте.
Це на математичному.
- Та нічого, нехай. - Ні, ні, дайте секунду.
Ви йому сподобались.
Він нічого про мене не знає.
Це ніколи нікого не спиняло.
Товаришу Бєлікова, не можна, щоб ви їли страви з їдальні, тому…
Пригощайтесь. Чемність фізичного факультету.
Ви перестанете на мене так дивитися?
Я дуже радий, товаришу Бєлікова, що ви приїхали.
Ваші досягнення надихають усіх нас.
Це щира правда.
Запевняю, що я проста голодна сільська дівчина,
яка виконувала накази всю дорогу до Місяця.
Ви значно вагоміша за це.
Ви – обіцянка чогось кращого.
Я про це не знаю.
Чесне слово, я б усе віддала,
щоб опинитись там, де мене ніхто не знає.
І їсти свіжі помідори,
і дивитися на зірки, як я дивилася,
коли ніхто не думав, що я здатна на ще щось, крім доїння корови.
Хоч я вмію доїти. Дуже добре.
Моя дача за 20 хвилин звідси.
Там більше зірок, ніж ви бачили за все життя.
Ну, може, не ви.
Там навіть корова може бути.
Це було б за честь.
А корова точно буде?
Може, коза.
Ясно.
І є тільки один варіант про це дізнатися?
Так? Поїхали! Кози я теж люблю.
- Авжеж поїхали. - Їдемо! Аякже!
Хто там?
Стій! Стій!
Так!
- Зараз! Ставимо. - Наступна!
Наступна.
Гарно, гарно, гарно!
Три, два, один.
Ой, як гарно!
Далеко залетіла?
Тридцять метрів мінімум.
Хто це?
Це мій чоловік.
Просимо!
Дякую за дзвінок.
Сюди! Сюди!
Привіт!
- Сюди. - Можете цю запустити.
- Привіт! - Просимо.
Саша.
- Скупайся. Вода чудесна. - Сідай в машину. Їдемо додому.
Ні! Скупайся.
- Лізь. - Іди в машину.
- Саша. Саша! - Запуск на вашу честь.
- Для вас! - На мою честь!
Запускаємо. Запускаємо!
Сідай у машину.
Який ти нудний.
Ти нудний.
Ні.
Ану злізь. Ти смердиш.
- Я піду в душ. - Я піду перший.
Я купалася в озері.
І хто в цьому винен?
Що ти кажеш?
Це нерозумно, от що я кажу.
Бо я цілий день провів у машині, граючи вірного чоловіка,
поки ти затягувала половину фізфаку в якусь гівняну калюжу.
Ану не смій.
Якщо мені не дають більше літати, то чого я не можу себе порадувати?
Відколи це ти проти того, щоб трохи порадіти?
Чи тільки тоді, коли радіють без тебе? Я йду перша.
Не підеш ти в душ перша.
Бідна, люба Анастасія, найславетніша жінка на Землі,
- кожне слово якої цінне. - Моє кожне слово написали
- інші люди! - Яким ти догоджаєш.
Що вона робитиме, якщо більше не полетить?
- О, ні, ні, ні. - Не тобі говорити.
Ти тільки й можеш, що…
Товаришу Нікулов.
Так.
Ви це впізнаєте?
«Філософія спільної справи».
Книгу знайдено під час звичного обшуку вашої квартири.
Такого роду самвидав заборонений.
Я в курсі, але…
…тут половина інженерів читала Фьодорова.
І вам не складно їх назвати?
Взяти його.
Прошу. Це непорозуміння.
Пробачте. Затрималася на роботі.
Не говоріть дурниць. Заходьте.
Ми з Зоєю досхочу порепетирували і смачно пообідали, скажу нескромно.
- Вона отам. - Я не сумніваюся.
Дякую, що про неї подбали.
Ні.
Ні, ні, Іриночка, побудьте. Давайте я заварю чаю.
Ну що ви. Ми й так вам неабияк набридли.
Прошу, лишіться.
Чорного чаю я вип'ю.
Давайте ваш плащ.
Дякую.
Вашого чоловіка вдома нема?
Нема.
Валя в Москві.
Якесь тренування.
Чи він так каже.
Де ж йому ще бути?
Я себе те саме питаю.
Бачила його не самого.
З жінкою.
Коли ми були у філармонії.
Він сказав, що йде в туалет,
але я побачила, що замість того він терся коло неї.
Ні.
Валя б нізащо вас не зрадив.
Він вас обожнює.
Ви ж його й не бачили.
Не бачила.
Суджу з ваших слів про нього.
Я впевнена, що він би так не зробив.
Хіба що раз.
Але ми останнім часом так віддалилися.
Особливо після Парижа.
А ви були йому невірні?
Ні. Ніколи.
Ви не проти, якщо я скористуюся туалетом?
Авжеж ні.
Переклад субтитрів: Дмитро Левченко