Du er den første kvinnen på månen.
Det gir deg litt beskyttelse.
Å være først beskyttet ikke Gagarin.
Kursen er innenfor parametrene.
Gi ordren.
Luna 16, dere kan starte avfyring for nedstigning.
Stjernebyen, Luna 16.
Automatisk avfyring for nedstigning begynner 08:07 UTC.
Varighet, 122 sekunder.
Stjernebyen.
Avfyring er nesten halvveis ferdig.
Mottatt, Luna 16.
Stjernebyen, Luna 16.
Avfyring ferdig.
Mottatt, Luna 16. Fortsett med frakobling.
Frakobling om tre, to, en.
Frakobling gjennomfø…
Fremdeles tilkoblet. Den ble ikke koblet fra.
Stjernebyen, vi har en dårlig koblingskabel.
De drar serviceseksjonen etter seg.
- Skrogets temperatur er kritisk. - Ro dere ned.
Vi har ikke sendt dem til månen for å miste dem nå.
Atmosfæren brenner gjennom kabelen.
Hvis ikke, er de ikke de eneste som får statsbegravelse.
Ikke vær latterlig. Staten betaler aldri for vår begravelse.
- Gi meg radioen. - Ja.
Mine ørner, dere har mitt ord.
Kapselen er laget av det beste titan som Sovjetunionen har produsert.
Den vil holde til kabelen revner.
Stjernebyen, orientering korrigert.
- Skrogtemperaturen faller. - Luna 16, kan dere bekrefte kursen deres?
- De kommer inn brattere enn planlagt. - Hvor havner de?
Tre hundre… Nei, 450 kilometer ute av kurs.
Det sentralsibirske platå nær Bajkalsjøen.
Redningsgruppe, har dere koordinatene?
Vi får oss litt luft.
Tro hvor lang tid det tar dem å komme hit.
Jeg skal hente nødblusset.
- Valja. - Hva er det?
Pistolen. Pistolen.
Ikke rør deg.
Velkommen hjem, kamerat.
Dette er viseformann Tarasov.
Sitt.
Kjenner du igjen denne kvinnen?
- Nei. - Ikke det?
Hun er Anastasija Belikova, den første kvinnen på månen.
I motsetning til deg vet hun å oppføre seg slik at det gagner staten.
Navnet Anastasija Belikova
tilhører ikke lenger deg, kamerat.
Jeg… Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Det led du ikke av på månen.
Da oberst Raskova foreslo deg som erstatter
for din forgjenger, forsikret hun meg om at du ville forstå stillingen din.
Ja, det gjør jeg.
Og likevel er jeg her, midt i Sibir baki en lastebil.
Hvis noe slikt skulle skje igjen…
Det gjør det ikke, oberst Raskova.
Jeg sverger.
Bra.
Da var det unnagjort. Du skal til Ulan-Ude flyplass og fly til Stjernebyen
for å gjøre deg klar til en parade gjennom Den røde plass.
Etter en kort reise gjennom landet vårt skal du til Paris
for å feire din historiske bragd med den internasjonale pressen
som et symbol på sovjetisk moralsk overlegenhet.
Men det er en ting vi må ordne først.
Du kan ikke være et forbilde på sovjetisk kvinnelighet
som en ugift kvinne.
Men jeg er en ugift kvinne.
Det er derfor du skal gifte deg når reisen er over.
Gifte meg?
Er det nødvendig?
Sier du at du ikke vil samarbeide?
Nei.
Nei, nei.
Jeg… Jeg vet ikke.
- Jeg må snakke med faren… - Faren din blir informert.
Vi har gjort alle forberedelser.
Det blir et vakkert sovjetisk bryllup.
Gratulerer.
Får jeg spørre hvem jeg skal gifte meg med?
- Tuller du med meg? - Hun er ung og attraktiv,
og hun er den mest berømte kvinnen på planeten.
- Men jeg vil ikke gifte meg med henne. - Enhver ungkar i Sovjetunionen
- ville gitt alt for å være i dine sko. - Så spør en av dem.
Du har vel ingen andre som venter på deg? Du kan ha godt av å slå deg til ro.
Sentralkomiteen vil ha en kosmonaut til ektefelle. Og du er den eneste ungkaren.
Hun er ikke min type.
- Hun er så rar. Hun… - Sasja. Du er en god pilot,
men det er en grunn til at du ikke har fått et oppdrag ennå.
- Ja, jeg vet grunnen. - Du kan ikke klandre religionen
til besteforeldrene dine for alt.
- Så hvorfor da? - Fordi alt er en spøk for deg.
Sasja. Du må vise hvor alvorlig du tar dette programmet.
Ved å gifte meg med den roboten? Hvem er det som spøker her?
Sasja, tror du jeg liker å leke ekteskapsarrangør med alt som foregår?
Tror du det er sånn jeg vil bruke tiden min?
Jeg lærte for lenge siden at for å få det du vil
må du ofre noe.
- Er du klar for å gjøre det? - Ja.
Tro meg, dette er ikke riktig tidspunkt for å gå imot ordre.
Følg meg.
Oberst Raskova?
Lukk døren.
Har det skjedd noe i Berlin?
Tror du det er lurt å lese filene på bordet mitt?
Jeg beklager, oberst. Jeg…
Jeg vet ikke hva jeg tenkte på.
Stasi har tatt en mann de tror er kurer for amerikanerne.
Han med planene for månebasen?
Jeg snakker tysk, hvis det kan hjelpe.
Du forvirrer meg, Irina Vasiljevna.
Du er åpenbart ambisiøs, kreativ og villig til å gjøre alt for å nå målene dine.
En slik en kan være veldig nyttig for tjenesten og for meg.
Jeg står til tjeneste på alle måter jeg kan, oberst.
Men bare til et visst punkt.
Fortsett å overvåke Valja og Tanja Mironov
når de drar med kamerat Belikova til Paris.
Og overvåk de nye turtelduene våre.
Pass på at Belikova følger protokollen. Hun har vist seg å være uberegnelig.
Og vær forsiktig. Utenfor Stjernebyen er vi sårbare for utenlandsk innblanding.
Jeg forstår.
Tilgi meg, men takk, sjefsdesigner.
For hva da, mitt barn? Det er du som serverer meg te.
Ja, men du viste verden hva Sovjets kvinner er laget av.
Hun har rett, kamerat.
Verden er misunnelig på Sovjets kvinner, og konene våre nekter å snakke om annet.
Generalsekretær Bresjnev vet at det er din visjon
som har gjort oss i stand til å slå amerikanerne igjen.
Så vi hentet deg hit i dag fordi han vil fortsette fremgangen.
Det er som musikk i mine ører.
Her er kopier av mine forslag til prosjekter utenom måneoppdraget,
som fremdeles vil være en del av operasjonen vår. Men vi må tenke større.
Vi må presse på
hvis vi virkelig vil oppnå seier over amerikanerne.
Hvis vi sender en sovjetisk kosmonaut… Takk…
…til våre naboplaneter,
- til Venus… - Kamerat.
Kanskje noe av dette hadde vært mulig før amerikanerne stjal Zvezda-planene dine.
Månebasen har blitt kamerat Bresjnevs høyeste prioritet.
Det ville være et feilgrep.
Med all respekt å melde.
Kamerat Bresjnevs ønsker er veldig klare.
Han vil ikke la amerikanerne slå oss til en månebase med vårt eget design.
Hva ber du meg om å gjøre?
Vi vil fremskynde oppskytningen av Zvezda.
Kan den bli klar innen feiringen av de luftbårne styrker?
Det er om noen få måneder.
Vi er mer enn et år unna å ferdiggjøre det nye designet til månebasen.
For ikke å nevne at vi ikke engang vet om det er vann på månens overflate.
Du får hva du enn trenger. Penger, ressurser, arbeidskraft.
- Bare ikke tid. - Tilgi meg, men dette er absurd.
Det er absurd.
Jeg vil slå amerikanerne like mye som alle andre her. Men en så tidlig oppskytning?
Da sender du disse mennene og kvinnene til deres død.
Vel, vi har fullstendig tro på din evne
til å levere dette til generalsekretæren.
Du er vår mest verdifulle ressurs.
Hva er de nyeste planene for kamerat Belikovas reise?
Sjefsdesigner?
Kamerat Belikova.
Har du et øyeblikk?
Jeg har visst det.
Jeg
håpet at jeg kunne melde meg frivillig til mannskapet på Luna 17.
Så du likte deg der oppe?
Det var det beste øyeblikket i livet mitt.
Vi er veldig stolte av deg.
Men for øyeblikket må du konsentrere deg om oppdraget ditt.
Er du klar for reisen?
For å være ærlig gruer jeg meg.
Leonov nøt tiden i rampelyset.
Jeg er ikke Leonov.
Det vet jeg.
Du minner meg om Jurij.
Han hadde også sjansen til å avbryte på Vostok 1,
men han risikerte alt for oppdraget, akkurat som deg.
Og akkurat som ham, kommer du til å bli glad i rampelyset.
Kommer du til Paris med oss, sjefsdesigner?
Jeg…
…har ikke lov til å forlate Sovjetunionen.
- Har du ikke? - For min egen sikkerhet.
Det sier de i hvert fall.
Ha en god reise, kamerat Belikova.
Gjør oss stolte.
Takk.
Hvor skal du?
De jeg jobber med, skal på en reise.
Så jeg må også dra.
Jeg hørte Natalija på telefonen.
Hun sa at hun ikke kan snakke rundt deg fordi du jobber i bygning 12.
Hun er bare misunnelig fordi hun ikke jobber der.
Kom igjen.
Kan du skru av fjernsynet?
Rekordmange mennesker samlet seg for å se henne i hovedstaden,
og nå skal kosmonaut Anastasija Belikova fortsette reisen
til hovedstedene i andre sovjetrepublikker.
Hun blir overalt ønsket varmt velkommen av Sovjetunionens arbeidere.
Hun og hennes vordende kosmonaut-ektemann skal så til Paris
for å feire bragden hennes med verdenspressen.
Bonjour.
Hallo!
Vi hilser fra Moskva.
Dette er utrolig.
Bedre enn jeg hadde forestilt meg.
Kom igjen, opp med haken. De står i kø bare for å få et glimt av deg. Se.
Anastasija!
Det ville vært en bragd å bygge Zvezda på 15 måneder.
Hvordan skal vi gjøre det enda raskere?
Vi slo ikke amerikanerne ved å være forsiktige. Hvorfor begynne nå?
Men N-1 har knapt nok skyvekraft til å skyte opp de nåværende modulene.
Hvis vi legger til noe, får vi den ikke opp.
Vi er tilbake til start.
Hvorfor må du være så negativ, Rem?
- Realisme er ikke negativitet. Jeg bare… - Hva om vi blåser dem opp?
Vi…
Vi bruker oppblåsbare seksjoner for å utvide boarealet i landingsfartøyet,
akkurat som luftslusen til Leonovs romvandring.
Hvis vi blåser dem opp etter landingen, kan vi bruke samme landingsprotokoller.
Vil du ha et telt som månebasen vår?
Vi har ikke tid til annet.
Oppdraget krever tre mennesker.
To på overflaten og en i bane.
Vi må fremdeles få plass til dem
i farkosten vi har, som ble laget for to personer, men
vi kan begynne med dette og se hvordan det går.
En interessant idé.
Men det er sent.
Vi…
Vi drar hjem, får oss litt søvn,
og møtes igjen i morgen.
Skift klær før møtet med verdenspressen.
Flyet til Moskva drar tidlig i morgen så dere kommer til Rostov før bryllupet.
Presseklippene fra Moskva ligger der.
- Kamerat Kalinskij, jeg… - Ikke somle.
Du må gjøre et godt inntrykk.
- Hva gjør du? - Jeg beundrer denne parfymen.
Ikke rør den.
Hvorfor ikke? Det er gaver. Hva annet er de til?
De kommer til å lukte det.
De vil tro at du har blitt forført
av luksusen i Paris.
Jeg har blitt forført av luksusen i Paris.
- Det kan være de hører oss. - Jeg tar på meg parfyme!
Ingen bryr seg, Valjusj.
La oss ha det gøy i kveld.
Oberst Raskova.
Ser du, Valjusj?
Og du var bekymret.
Jeg tenkte vi kunne dra til mottakelsen sammen.
Jeg må gjøre meg ferdig. Dra uten meg.
- Jeg går ned med Anastasija. - Nei, jeg venter.
Det går bra. Bare gå.
Ja vel.
Ikke bli for lenge.
Har vi mikrofoner i heisen?
Nei. Nei, oberst.
- Unngår du meg? - Jeg er med ektemannen min.
Du lukter godt.
Slutt.
La oss gå ut i kveld.
Jeg har hørt om en klubb som spiller musikk…
Jeg skal ingen steder med deg, Sasja.
Handler dette om Anastasija? Jeg hadde ikke noe valg.
- Det vet jeg. - Så hvorfor er du sur?
Det er du som er gift.
Ja, du har rett.
Kanskje vi trengte dette begge to.
Det mener du ikke.
Hvordan har kamerat Belikova klart seg så langt?
Veldig bra.
Hun har ikke vist noen av de problematiske tendensene hun viste på månen.
Hent jakken din.
- Hvor skal vi? - Du sa at du snakker tysk.
Nå skal du endelig få bruk for utdannelsen din.
Tyskland?
Kureren har fremdeles ikke tilstått hvem som ga ham planene.
Og jeg er lei av inkompetansen til Stasi.
Hva med kamerat Belikova?
Golitsyn kan ta seg av pliktene dine mens du er borte.
Kom igjen, vi må rekke et fly.
Mine kjære venner. Mine kjære venner.
Damer og herrer,
vi må takke
Anastasija Belikova
for at hun har kommet for å feire bragden sin med oss.
Verdenspressen samles i kveld her i Paris, sammen med det franske folk,
for å hylle den første kvinnen som gikk på månen.
- For et sirkus. - Lurer på hvordan Jana ville taklet det.
Hun ville erobret Frankrike på en dag.
Hei, kjære.
Hvordan er forlovelsen? Er dere forelsket?
Knapt.
- Bare å være nær henne er tortur. - Se hit!
Ekteskap, altså.
Anastasija!
Unnskyld. Jeg må dra.
Unnskyld meg.
- Sjefsdesigner. - God kveld, kamerat Nikulov.
Beklager, sjef.
Kan jeg komme inn?
Vær så god.
Å, beklager. Venter du besøk?
Nei.
Jeg… Jeg vet at Fjodorov er…
Han er…
Forbudt.
- Hvordan kan jeg hjelpe deg, sjef? - Under Luna 16,
hvordan visste du at Anastasija kunne nå frem til S-bånd-antennen?
Jeg lærte meg tegningene utenat.
Men vi flyttet antennen da vi bygget fartøyet.
Ja, og jeg leser ingeniørrapportene fra Bajkonur.
Det er tusenvis av sider med dokumentasjon. Det…
Jeg har mye tid til overs.
Ja.
Det er en vakker kveld, Sergej.
Skal vi gå en tur?
Iblant ønsker jeg at jeg aldri hadde dratt opp dit.
Hva mener du?
Når du er på overflaten…
…er det ingen lyder.
Bare stillhet.
Det var som om jeg endelig kunne puste.
Bestefaren min pleide å si…
…at når Gud vil straffe deg, gjør han deg lykkelig.
Vil du dra vekk herfra?
Hun har fått for mye sjampanje.
Jeg skal hjelpe henne til rommet sitt.
Hvor skal vi?
Denne veien!
Si at han kan gå.
Takk. Du kan gå.
Du må oversette nøyaktig det jeg sier og hva han svarer.
Det kan ikke være noen tvetydigheter. Forstår du?
Ja.
Spør om han kjempet i den store fedrelandskrigen.
Kjempet du i den store fedrelandskrigen?
Jeg var i frontlinjen ved Kursk.
Han kjempet ved Kursk.
Si at vi kanskje har møttes før.
Hun sier at dere kanskje har møttes før.
Håper du lykkes bedre denne gangen.
Sjef.
Kom igjen.
Hva er dette?
Spøkelser…
…fra tidligere oppdrag.
Voskhod.
Vostok.
Sojuz.
Men vi kan bringe dem til live igjen. Akkurat som Fjodorov sa.
Udødelighet, Sergej.
Å beseire den endelige fienden.
Bresjnev og komiteen bryr seg bare om å plante flagg på månen.
De krangler om noen never med jord.
Hvis vi virkelig
vil utvide vår forståelse av universet, av…
av evigheten, av udødelighet…
…så kan vi ikke stanse der.
Venus.
Ja.
Men Bresjnev?
Han kan overbevises til å se forbi øyenbrynene sine når tiden er inne.
I mellomtiden må vi holde det hemmelig.
Bare noen få utvalgte kan få vite hva vi gjør her.
Hvordan kan vi…
Et slikt foretak krever enorme ressurser.
De gir meg alt jeg vil så lenge de tror det er til månebasen.
Det må da være mer erfarne ingeniører du ville foretrukket å ha med på dette.
- Jeg er ikke et opplagt valg. - Ikke undervurder deg selv.
Du har lidenskap.
Og et åpent sinn.
Men før du sier ja,
må du forstå at det strider mot en direkte ordre fra sentralkomiteen.
Og innebærer misbruk av statens eiendom.
Konsekvensene kan være…
…svært alvorlige om det oppdages.
Når begynner vi?
Nå.
Jeg tror det er her.
Hva sa jeg?
Kom igjen.
- Sasja! Sasja! - Jeg kan ikke høre deg. Unnskyld.
Stasia.
Her.
- Sasja, jeg tror dette er en dårlig idé. - Én drink.
Hvis du vil dra, tar jeg deg med tilbake så Arkadij kan tulle deg inn i kveld.
Har du sett parfymen min?
Valja?
- Valja? - Jeg tenker stadig
at det er Jana som skulle blitt feiret i kveld.
Hun fortjente det. Hun var spesiell.
Det visste vi straks vi begynte treningen.
Det er så…
Hør, du er en god mann. Det er derfor jeg forelsket meg i deg.
Men du kunne ikke ha gjort noe.
Tilbake. Lag litt rom.
Anastasija, dette er til deg.
Hei! Hei!
Jeg har prøvd å få et øyeblikk med deg i hele kveld.
Jeg ville ikke ta kontakt på et offentlig sted,
men det er vanskelig å gjøre usett.
Hvis du ikke er lykkelig hjemme…
…kan vi få deg ut.
Hva mener du?
Amerikanerne har et sted til deg.
Nei. Jeg kommer aldri til å svike landet mitt.
I tilfelle du ombestemmer deg.
- Går det bra? - Ja. Jeg ble bare plutselig så sliten.
- Jeg tror det er på tide å dra. - Ja.
Hva heter personen som ga deg dokumentene du ga til amerikanerne?
Hvor mange ganger må jeg si det?
Jeg innrømmer at jeg fikk dem fra en død postkasse i Volkspark Friedrichshain.
Da jeg kom til Vest-Berlin,
kastet jeg konvolutten i et bosspann på Bornholmer Strasse.
Han sier det samme som alle de andre gangene.
Ingen avvik.
Kaffe?
Nei? Så synd.
Berlin er en vakker by.
Jeg husker mitt første besøk.
Jeg kjørte en T-34 ned Friedrichstrasse.
Jeg husker mitt første besøk.
Det gikk sakte i starten på grunn av alle de døde nazistene overalt.
Jeg kjørte en T-34 ned Friedrichstrasse.
- Det gikk sakte i starten. - Ja?
På grunn av alle de døde nazistene.
Ti minutter.
Hvis han ikke har gitt oss et navn innen da, skyter jeg ham i hodet.
Hva heter personen som ga deg dokumentene?
Jeg vet ingenting.
Jeg har oppdaget noe ved deg i kveld.
Du er elendig til å danse.
De er tilbake. Skal jeg anholde dem?
Nei.
Jeg må snakke med kamerat Ducorneau.
Vel?
Jeg tok kontakt med Belikova. Du trenger ikke å bekymre deg.
- Hun er lojal. - Bra.
Hør på meg.
Du må si alt du vet før hun kommer tilbake.
- Jeg har sett hva hun er i stand til. - Jeg kan ikke si noe jeg ikke vet.
Du må si hvem du fikk planene av før hun kommer tilbake. For din egen skyld.
Du er et godt menneske. Du er et godt menneske.
Du er bedre enn de Stasi-svinene.
- Hjelp meg. - Hva tror du jeg prøver å gjøre?
- Si navnet, så skal jeg gjøre det! - Jeg vet det ikke.
- Si navnet. - Jeg vet det ikke.
Nei. Nei.
Si navnet!
Han bor i Rykestrasse!
Jeg vet ikke noe mer!
Jeg sa at jeg kun ville ta ting over grensen, men ikke inn i Stjernebyen.
Hva mener du med å ta ting inn i Stjernebyen?
Inn i Stjernebyen?
Det var det du sa.
Nei. Det gjorde jeg ikke.
Hva ville de at du skulle ta med inn i Stjernebyen?
Jeg sier jo at det aldri skjedde!
Det skjedde aldri!
Godt jobbet, kamerat.
De sa aldri hva de ville smugle inn.
Jeg sverger.
Vær så snill. Konen min…
Vær så snill, hun visste ikke om noe av dette…
Ikke vær redd.
Konen din vil ikke få se deg
på lang tid.
Og ett til.
Flott.
Løftene deres.
Jeg liker det de skrev her. "Bygget på kjærlighet, forståelse, respekt."
Hei, pappa.
Nastja.
Vi savnet deg under paraden på Den røde plass.
Rett deg opp når du snakker.
Dette er Aleksandr Dmitrijevitsj Polivanov.
Kamerat Belikov, det er en glede å møte deg.
Og bare kall meg Sasja.
Så du gifter deg med min Nastja?
Ja.
Vi må komme oss til salen.
Kom, kamerat Polivanov. Du må finne plassen din.
Vi trenger ikke å gjøre det.
Hva mener du?
Å bli gift.
- Nei, men hvis ikke, så… - Så gjør vi det ikke.
Kom, Sasja.
- Der er ørnen min som bygger seg rede. - Sjef.
Hei.
- Går alt bra? - Ja da. Bare nervøs.
- Han var også sånn da vi giftet oss. - Jeg vil tilby deg datsjaen min
- ved Belojesjøen til bryllupsreisen. - Takk, sjef.
Men det må bli et kort opphold.
Du må tilbake til Stjernebyen og begynne å trene.
- Vladimir. Hvordan går det? - Hvordan går det?
Vi er samlet her i dag for å registrere ekteskapet
mellom Anastasija Vladimirovna Belikova
- og Aleksandr Dmitrijevitsj Polivanov. - Når skal hun opp dit igjen?
Aldri. Hun…
Hun er for verdifull for staten.
Kamerat Polivanov, kan du fremsi løftene dine?
Jeg har ikke hjerte til å si det.
Jeg, Aleksandr Dmitrijevitsj Polivanov…
…foran min familie, mine venner og den sovjetiske staten,
tar deg, Anastasija Vladimirovna Belikova,
som min hustru i denne likeverdige foreningen bygget på kjærlighet…
…forståelse og respekt.
Kamerat Belikova, kan du fremsi dine løfter?
Jeg, Anastasija Vladimirovna Belikova,
foran min familie, mine venner og den sovjetiske staten, tar deg,
Aleksandr Dmitrijevitsj Polivanov, som min ektemann
i denne likeverdige foreningen bygget på kjærlighet, respekt og forståelse.
Vi er i fare.
Sikkerhetsstatusen er blitt hevet til nivå én.
Jeg vil vite hva alle gjør før de gjør det.
Jeg vil vite hva alle sier før de sier det.
Jeg vil vite hva alle tenker før de tenker det.
Stjernebyen er nå ved frontlinjen.
Så…
La oss begynne.
Tekst: Aleksander Songe-Møller Soleim