Här är vår organisations fantastiska stadgor.
Vi kan organisera en grym konsert.
Jag har kvar en del kontakter.
-HEJ, VINCENT. NICOLAS HÄR. -Bra lögn om Vincent.
-Svarade han? -Jag är inte dum!
Jag vet att du är dömd för bedrägeri och identitetsstöld.
Antingen skriver du ett avsked i gruppens forum-
-eller så lägger jag ut allt.
-Man får inte ha ett klent hjärta. -Du är en monster.
SERIEN ÄR FIKTION - INSPIRERAD AV VERKLIGA HÄNDELSER
ALLA PERSONLIGA OMSTÄNDIGHETER ÄR FIKTIVA
FORTFARANDE UPPRÄTT
Du är inte klok! Fan, vad du skrämde mig!
-Allt bra? -Ja, allt är bra.
Men ni lämnade en jäkla röra i lokalen.
-Och du? Kom du hem ordentligt? -Jag kom hem i alla fall.
Varför svarade du inte? Jag var orolig.
Du är inte min mamma.
Lite respekt om jag får be. Det är mitt jobb.
Hörde du det där?
Det är Steve.
Hej, Steve!
Tjena!
-Mår du bra? -Ja.
För helvete... Förlåt, jag...
Jag slaggade här. Fan, jag drack för mycket.
Är det där kaffe?
-Kan jag få en kopp? -Visst.
Då kan du stanna och städa upp.
Förresten, glöm kaffet. Jag är redan sen.
-Jag måste i väg. -Ja, ja, stick du.
Han är inte lite fräck.
Jag kan inte släppa en grej, men vet inte hur jag ska ta upp det.
I går kväll hörde jag honom beskriva när insatsstyrkan gick in.
Vad menar du?
Han sa att terroristerna använde honom som mänsklig sköld.
Det är omöjligt.
Han sa att han såg mig komma ut på gatan.
Han kunde inte vara där inne när de stormade.
Jag vet.
Varför sa han så?
Kanske för att få ligga? Det är min gissning.
Är det sant så är det vidrigt.
Varsågod.
Det är inte alls rätt tryck.
Monsieur Shiwa lovade mig bästa kvalitet.
-De här är inte det. -Jodå, bästa kvalitet.
-Är ni säker? -Ja.
Jag kan köra tillbaka dem.
Det blir för mycket fram och tillbaka.
Vad säger jag till de andra?
Han hade kunnat gå ner i pris. Han vet att vi inte är rika.
Men... Ja, okej.
Jag tar dem. Det är på sjätte våningen.
Vi levererar bara till dörren. Det står här.
Fan, vad jobbigt!
För helvete.
-Släpar du in ännu mer grejer? -Hej! Ja.
-Behöver du hjälp? -Ja, gärna.
Akta, den är tung.
Jag har köpt t-tröjor till organisationen.
De kommer att älska dem.
-Hur många är det? -Femhundra.
Det är en engelsk polare som har designat dem. Häftig, va?
Här, jag har en present.
Ta ett paket.
Du får tio för hundra euro och kan ta provision.
Provision?
Du sätter priset-
-och kan sälja dem för vad du vill.
Känn på den. Det är fin bomull.
Ser du att de inte luddar?
Det viktigaste är att stötta oss.
Det hade jag fattat.
Okej, schysst.
Chris?
Det är onsdag och mina föräldrar kommer på lördag.
-Så du har... -Fyra månader. Jag vet.
På allvar.
Vilken min.
Lugn, jag har jobb nu. Jag hittar en liten lya snabbt.
Du kommer att sakna mig.
Du hittar inte fler som jag.
-På lördag, Chris. -Visst, ingen fara.
-Är du med Chris? -Nej, hon var på jobbet.
-So-so: Lite bättre. Du? -Jag slappar.
-Lirar du gitarr. -Orkar inte.
-Önskar att jag kunde spela på min. -Vincent?
Är du där? Är du sur?
Det är inte bra.
-Hej, Isa från La Flèche d'Or. -Just det! Hej!
Tack för att ni ringer.
-Ingen orsak. Är allt bra? -Jadå.
Har ni lyssnat på mitt meddelande?
Superbra.
Vi är bokade fram till i juni.
Okej, jag förstår. Det var ju synd.
Jag har det i åtanke och ringer kanske igen.
-Där är det kört. -Hur många grupper var det tänkt?
Vi är ambitiösa. Det måste bli en kanonkväll.
Tanken är så klart något i stil med Eagles.
Tre band, hälften covers och hälften egen musik.
Framförallt överlevande.
Musiker också, så klart. För tillfället är vi runt 300.
Tyvärr går det inte.
Vi räknar även med släkt och vänner.
Jag lovar att det blir en fantastisk kväll.
Nej, tyvärr.
Ledsen, men vi har inga luckor.
Inte den här gången. Kanske nästa.
"Chris" för Christelle, och Blandin som det uttalas.
Mitt nummer är 0639 98 12 52.
Jag jobbar för organisationen "Stand for Paris".
Det har jag nog redan sagt.
Jag ser fram emot att höra av er. Hej då.
Och jag älskar det ni gör.
Fan, vad korkad jag är.
-Hej på er! -Hej!
Tack för att ni ringer. Jag är ett stort fans.
Förlåt. Jag hörde av mig för att jag vill organisera en konsert.
Den 27 mars?
Ja, det är kort varsel, men varför inte?
-Hej, allihop! -Hej!
Då öppnar jag vår sjunde stämma-
-med att ge ordet till vår första anställda - Chris Blandin.
Jag tror inte att hon kan hålla tyst länge till, så varsågod.
Jag har verkligen en enorm nyhet.
Mina vänner, låt oss snacka rock'n'roll.
Känner ni till Lulu Van Trapp?
Är de britter - eller fransmän?
Jag såg dem på Terre du Son-festivalen.
Då vet du att de snart är världens bästa rockband.
-Ja. -Har du ett klipp?
Jag har förberett något här.
-Då kör vi. -De är otroliga på scenen.
Har de tackat ja?
Mer än så, de hjälper oss med alla förberedelser.
De tar med alla sina polare, och framförallt är de fria den 27:e.
-Mars? -Ja.
Det är snart.
Ja, det är kort varsel, Fabien.
Men det är ett bra datum.
Och vi måste bestämma oss snabbt för jag har en lokal på gång.
Jag har två, kanske tre grupper.
De i Lulu och alla vi här.
Därför tycker jag att vi kör på.
Tack, Chris. Vi fortsätter med det, men månadsslutet är snart här.
Vi får tänka igenom det tillsammans.
Bra.
Jag vill bara tillägga att det helt klart är möjligt.
Vi tar det i lugn och ro.
Det är en stor grej som vi inte får kasta oss in i.
Då går vi vidare. Innan vi går till dagordningen-
-vill jag ta upp ett ämne som gör mig illa till mods.
Jag har pratat med vissa av er, men jag tror att alla vet.
Någon i organisationen är inte helt ärlig.
Vi är inte här för att döma Steve.
Men han har flera versioner av 13 november.
Jag har varken sett eller hört något.
-Vad gör vi? -Vi måste vara säkra.
På vad?
Om han ljuger måste vi kasta ut honom direkt.
Det vi gör är viktigt.
Har han bett om ersättning från fonden?
Jag kan fråga polisen, men om vi har fel...
Jag tror inte att vi har fel, Léon.
Ledsen, men jag har hört honom berätta två gånger.
De olika versionerna gick inte ihop.
-Vad ska vi göra? -Du borde ringa honom.
Ring och säg att polisen har hört av sig-
-för att de inte kan lokalisera hans telefon den 13:e.
Vad? Inte en chans att jag ljuger så.
Det är bara ett test.
Ring och hör vad han säger. Han säger säkert något i stil med:
"Någon snodde den före konserten." Alla gånger.
Han kan ha tappat den, eller fått den stulen.
På allvar?
Har ni aldrig blivit av med en telefon?
-Jag ringer honom. -Nej.
-För sent. -Myriam!
-Hej, Myriam. -Hej, Steve. Hur är det?
Jodå, allt lugnt.
Är allt bra? Ville du något speciellt?
-Jag ville bara varna dig. -För vad?
De har startat en utredning mot dig, en polisutredning.
-Varför då? -Din telefon.
Den 13:e var den inte där du sa att du befann dig.
Det är helt normalt.
Jag blev av med den på eftermiddagen den 13:e.
-I Châteaudun. -Fan också.
Jag fattar inte. Har polisen inget bättre för sig?
Vad fan, alltså... Så jobbigt.
De borde jaga islamister i stället.
-Okej, Steve. -Vilket skitsnack.
-Jag måste lägga på. Hej då. -Hej då.
Tillit är det enda vi har att gå på.
Vi måste vara föredömen.
Så...
Jag var med min kusin och hennes pojkvän.
Där, okej.
Vi hade precis beställt in öl.
Det satt en kille där, vid bordet intill.
Han satt ensam och kedjerökte cigg.
Jag undrar om ni...
Har ni namnen på dem som var på Carillon den kvällen?
Nej, bara polisen har listor över alla offer-
-från de olika attackerna.
De är skyddade och kallas ELO.
Enda listan över offer.
Men här på organisationen träffar vi många människor-
-och vi hör många berättelser.
Hur såg han ut?
Han hade en liten, svart mössa.
-Och väldigt vita gympaskor. -Jaha.
Han såg trevlig ut.
Jag tyckte i alla fall det.
Vad mer kan jag säga?
-Minns du om han hade skägg? -Ja.
Och hans ögonfärg?
Han hade blå ögon.
Okej.
Är lägenheten ledig nu direkt?
Underbart.
Ja, absolut.
Tre månadshyror i förskott.
Det är helt perfekt.
Kan jag komma med dem senare? Tack så mycket. Hej då.
-Hej! -Jag är på väg till skolan.
-Vi ses sen! -Vi ses!
Vänta, Myriam!
Ledsen, men jag har bråkat med min dator hela morgonen.
Det är något med brandväggen och det trådlösa så jag kan inte skicka mejl.
Använd min.
-Perfekt. Tack. -Lösenordet är "Rock The Casbah".
-The Clash eller Rachid Taha? -Gissa!
Numret ni har ringt har inte någon abonnent.
Ja, jag är förvånad över att jag inte har fått er offert.
Skickade ni den till Myriam?
Okej, då ska jag kolla.
Jag skulle gärna vilja ha några fina klipp-
-som vi kan skicka till folk.
Datumet är preliminärt den 27:e. Funkar det för er?
Här är offerten de skickade.
Jag hör av mig till er.
LÖNEBESKED
Okej. Toppen.
Toppen. Hej då.
-Myriam! -Släpp mig!
Var fan är Myriam?
-Var är Myriam? -Jag vet inte, Steve. Vad är det?
-Var fan är hon? -Lugna dig.
-Hon är inte här. -Inte?
-Visste du det här? -Vad?
-Polisutredningen? -Lägg av!
Tror du att jag är dum? Tror ni inte att jag fattar?
Ni vågar bara inte fråga mig direkt!
Subban tror att jag är dum.
Lugna dig, Steve!
Tagga ner!
Annars ringer jag polisen på riktigt! Vill du det?
Var befann du dig den 13 november?
Jag har varit här från början.
Jag har brister. Jag dricker för mycket, men jag lovar...
Jag gör mitt bästa.
Allt det här är viktigt för mig.
Folk ringer och jag svarar tre på natten. Det är viktigt.
-Kände du till det? -Ja.
-Det är jag här! Säg nåt! -Ledsen, men det går inte.
-Gå nu, är du snäll. -Ja, det är nog bäst.
-Patetiskt. -Jag vill aldrig se honom här igen.
-Är alla okej? -Han skrämde mig.
Det ordnar sig.
Chris?
På allvar, Chris!
Hej, Myriam! Är du där?
Jag kan inte sova. Mina skador gör ont.
Var ska jag sova i natt? Öppna!
Myriam? Är du där?
-Har du pratat med Léon i dag? -Varför då?
Inget speciellt.
-Vi ska träffas i rådhuset. -Visst ja.
-Och minglet med politikerna? -Vi ska träffas lite innan.
Du tar väl hand om allt?
Vad händer?
Jag sitter i smeten.
-Vadå? -Jag har skulder.
Min designfirma funkade inte så jag sov hos min mamma.
Nu måste jag lämna råtthålet där jag bor.
Jag har hittat en hyreslägenhet men har inga vitsord.
Du kan slagga i mitt rum i några dagar.
I går när jag använde din dator...
Jag kopierade mitt lönebesked och ändrade summan.
Léon kom på mig så han vill prata med dig.
"Brandväggproblemet"?
-Jag säger upp mig direkt, om... -Sluta.
Varför sa du inget?
Förlåt.
Fy fan. Förtroendet är i topp.
Jag döljer också saker.
Gör du?
Vincent och jag pratar mycket.
Din Vincent.
Okej.
Vi pratar om musik och vilka grupper han gillar.
Jag spelar mina grejer.
Dina grejer?
Ja. Smågrejer.
Låtar jag har skrivit.
Det gör mig gott.
Dem vill jag också gärna höra.
Nu blir jag lite avundsjuk.
Jag pratar med Léon.
Det fixar sig med lönebeskedet, din smetsittare.
Tack.
Förlåt mig igen.
Ingen mer sån skit mellan oss, okej?
Vem hjälper mig att måla?
-Jag. -Toppen! Tack!
-Vem hjälper mig att måla. -Jag gör det.
-Tack, Renaud! -Jag tar en!
Bra! Kom igen!
Vem här vill måla?
-Lite hjälp? -Nej, inte jag.
-Jag är inget vidare på sånt. -Okej.
Jag insisterar inte i dag.
-Vem vill hjälpa mig att måla? -Jag tar en.
-Ursäkta, men jag vill gärna ha en. -Här har du den.
-Heter ni Chris? -Ja, det är jag.
Jag heter Jeanne Dumonier.
Från Paris Match. Så klart.
Trevligt att träffas. Alla pratar om er.
Jag vet att ni håller låg profil. Det har många sagt.
Men jag måste göra mitt jobb-
-och jag kan inte skriva sex sidor om organisationen-
-utan att nämna er.
Nu överdriver ni lite, men vi ska nog kunna ordna något.
Ringer ni mig så att vi kan prata i lugn och ro?
Ni ger visst inte upp.
-Nu går jag och målar. -Bra. Tack.
Jaha du, kändisen...
Får jag bjuda på en kebab sen?
-Har du fått tillbaka aptiten? -Det är smetsittarmat.
Ska du aldrig släppa det där?
-Vi får väl se. -Här, ge oss ett handtag.
Här är små knappar som jag gjorde i morse.
Hej, Julie!
Små knappar som jag knåpat ihop själv.
Här är till alla.
Fabien.
Ursäkta, men du vet...
Jag ville prata med dig om något.
Det är lite känsligt, men det är bara kärleksvibbar.
Kärleksvibbar. Vad snackar du om?
Det är en medlem som jag pratade med.
Hon var på Carillon den 13:e.
Hon satt på uteserveringen.
Vid bordet bredvid satt det en kille helt ensam.
-Jag måste gå. -Vänta.
-Han hade mössa och gympaskor. -Jaha, och?
Jag tyckte att det hon sa var väldigt fint.
Jag tror att hon känner att mitt i mardrömmen-
-kanske något fint ändå hände, ett slags möte.
-Jag har en bild på henne. -För helvete, Chris!
-Vad? -Kan du lämna mig i fred?
Kan du inte bara titta på bilden av henne?
Jag har aldrig sett henne.
-Fabien! -Jag har inte sett henne!
Du var på Carillon och har alltid mössa.
Jag var inte där! Var det vad du ville höra?
Vänta, Fabien! Förlåt!
-Jag är ledsen! Vänta! -Sluta!
Vad händer?
Inget. Glöm det.
Nej, Chris, inget drama i kväll. Berätta nu.
Okej, vad det gäller lönebeskeden är jag ledsen.
Myriam sa att hon skulle prata med dig först.
Du blandade in organisationen i det, men det är inte enda problemet.
Kom så pratar vi om det på ditt kontor. Kom nu.
Vad hände med Fabien?
Han sa att han inte var på Carillon.
Va?
"Jag var inte där." Han bara sa det så där.
Men, okej...
Det är strunt samma. Problemet är ju Chris.
Fabien var på Carillon.
Hans hjärna kopplade bort när de började skjuta.
Han minns inget.
Det är en neurologisk överlevnadsreflex.
Han var där, men samtidigt inte.
-Varför sa han inte det? -Varför skulle han?
Kan jag be om ursäkt, eller var jag för dum?
Låt det gå lite tid.
Polisen ringde efter att ha pratat med kompensationsfonden.
Steve lämnade in en anmälan, men kom inte till mötena.
Han fick inga pengar.
Att ljuga är inget brott så han riskerar inget straff.
Vi hade inte behövt gå igenom allt det där.
Okej.
Vi kör inte på känsla. Här gör vi saker och ting korrekt...
...tillsammans och med mitt godkännande.
-Var det något mer? -Ja, t-tröjorna, till exempel.
De är toppen, och jag vet att du menar väl-
-men jag har en budget med allmänna medel.
En sådan utgift är inget problem, tvärtom.
Men jag behöver ett kontrakt mellan oss och din kontakt i London.
Vi gör som du vill.
-Vad gör du? -Jag skickar fakturan till dig.
Om den här grunkan nånsin kommer igång.
Släpp det. Du kan göra det i morgon.
Och angående den 27 mars.
Du ville ju veta om vi bokar eller inte.
-Ja. -För min del är det okej.
Det är ju underbart. Fantastiskt!
Det här blir nästan för mycket för mig.
Jag går tillbaka till herrskapet Finansiering.
Okej.
Du, Chris, allt ska gå genom organisationen.
Ja, självklart.
Jag är för gammal. Kroppen klarar inte stark sås.
-Går du aldrig ut utan smink. -Nej.
Man måste vara presentabel.
En sak om Vincent...
Hans grupp, jag hittar inget på nätet.
Han säger att de sög.
Ja, det säger nog allt.
Vincent trodde aldrig på sig själv.
Och jag, min dummer, jag trodde fullt ut på dem.
Var ni tillsammans?
Nej.
Han var som en bror, seriöst.
Han kanske hade rätt - han saknade det där lilla extra.
Däremot hade han en jävla instinkt för vem som hade det.
Som vem?
Säger han att du har talang så kan du tro på det.
Om han hade blivit producent skulle han ha tjänat multum.
Vänta lite! Det är Frank, chefen för konsertsalen.
Ja, Frank?
I morgon eftermiddag. Ja, det kan jag.
Varför inte nu?
Jo, på allvar. Vi sitter runt hörnet på ett litet hak.
Vi äter upp efterrätten och kan vara där om tio minuter.
-Vi ses. -Sluta.
-Jag är inte klar. -Jo, käka upp dina pommes.
Sen går vi.
Vem är du?
Hej! Chris?
Ja.
-En kindpuss? -Visst.
Så god.
Så Lulu öppnar tillsammans med medlemmar i organisationen.
Just det, men jag har inte satt samman gruppen helt än.
Stirra inte. Jag sa nej.
-Jag hörde inte. -Jag sa nej.
Och Léon?
-Ja, känner du honom? -Inte personligen.
Vi såg honom på tv.
-Det är en tuff kille. -Det är enklare för honom.
-Varför då? -För att han är en hjälte.
-Visste du inte det? -Nej.
Han snackar inte om det.
Det var han som slog sönder innertaket.
Han hjälpte fullt med folk att gömma sig.
Jag gjorde inget sånt.
-Myriam? Hur är det? -Jodå.
Faktiskt ganska bra.
-Allt bra? -Ja. Jag var inte där.
Min bäste vän var där och blev skjuten.
Beklagar.
Det var Vincent som lärde mig att höra skillnad-
-mellan en distorsionspedal och en fuzzpedal.
Mellan en Peaveyförstärkare och en Marshall.
Och mellan riktiga musiker och såna som låtsas.
Vad är en riktig musiker?
Så här, på studs?
-Kanske Steve Albini. -Det var oväntat.
Respekt. Med Big Black eller Shellac?
Pigface, Rapeman, alla hans band.
Hej, Léon Baquet från "Stand for Paris".
Jag vill prata med en av chefsläkarna.
-Jag öppnar. -Tack.
-Är ni helt säker? -Ja.
Vincent Ramiot?
Två kvinnor var här.
Text: Gustaf Lundskog Iyuno