Din episoadele anterioare:
Iată minunatul statut al asociaţiei noastre.
M-am gândit că am putea organiza un superconcert.
Mai am câteva contacte.
"Salut, Vincent, tot Nicolas..."
Frumoasă, povestea ta despre Vincent.
- Ţi-a răspuns ? - Mă iei drept prost ?
Ştiu că ai fost condamnată. Escrocherie, furt de identitate...
Ori îi scrii grupului un mesaj frumos,
ori postez eu cazierul tău.
- Are inima fragilă. - Eşti un monstru.
Deşi inspirată din evenimente reale,
această miniserie este o operă originală de ficţiune.
Toate circumstanţele personale sunt pur fictive.
MARTIE 2016
Dumnezeule, eşti nebună !
Ce m-ai speriat !
Ţi-e bine ?
Da. Bine.
Dar mi-aţi lăsat o dezordine îngrozitoare în sediu.
- Ai ajuns acasă cu bine ? - Nu ştiu decât că am ajuns.
Şi de ce n-ai răspuns la telefon ? Mi-am făcut mii de griji.
Nu eşti mama mea.
Arată un pic de respect ! Îmi fac datoria.
Ai auzit ?
E Steve.
Bună, Steve !
Bună, fetelor !
- Eşti bine ? - Da.
Fir-ar să fie...
Scuzaţi-mă.
Îmi pare rău... Am dormit aici. Am pierdut noţiunea timpului.
Am întrecut măsura cu băutura.
Bei cafea ?
Îmi faci şi mie una ?
Bineînţeles. Şi tu rămâi să ne ajuţi să facem curat.
Ştii ce ? Lasă cafeaua. Am întârziat.
Trebuie să plec.
Du-te. Ne vedem curând.
O PRIETENĂ DEVOTATĂ Episodul 3
Mare figură mai e.
E ceva care nu-mi dă pace. Nu ştiu cum să-ţi spun.
Aseară...
L-am auzit descriind asaltul trupelor antitero.
Cum adică ?
Se pare că era în prima linie, folosit ca scut uman de terorişti.
Dar e imposibil.
Spune că m-a văzut când am ieşit în stradă.
N-ar fi putut fi înăuntru în timpul asaltului.
Ştiu.
De ce ar face asta ?
Pentru avantaje materiale ?
Aşa cred.
Dacă e aşa, e foarte josnic.
Poftiţi.
Dar...
Nu aşa voiam să fie imprimat.
Să mă uit.
Dl Shiwa mi-a promis calitate premium.
- Şi nu e aşa. - Ba da, e premium.
- Sunteţi sigur ? - Da.
Pot să duc totul înapoi. Mie nu-mi pasă.
Mie nu-mi plac chestiile astea tur-retur. Ce le spun membrilor mei ?
Ar fi putut să-mi facă o reducere ! Ştie că n-am mulţi bani.
Bine...
Bun.
Le iau. Stau la etajul şase.
Livrarea e doar până în stradă.
- Ce ?! - Scrie aici.
Ce tâmpenie !
La naiba !
- Mai aduci lucruri ? - Salut.
Da.
- Vrei să te ajut ? - Da.
Ai grijă, e foarte grea.
Am cumpărat tricouri pentru asociaţie.
Sunt foarte bucuroasă. O să le placă mult.
- Câte sunt aici ? - 500.
Le-a făcut prietenul meu britanic, care e designer.
Are clasă, nu ?
Stai ! Îţi fac un mic cadou.
Ia un pachet.
Îţi dau zece la o sută de euro. Aşa, ai un comision.
Un comision ?
Îţi faci tu preţul, o marjă...
Le vinzi cu cât vrei.
Dacă îl pipăi, e bumbac bun.
Uită-te la imprimeu...
Important e să ne susţii.
Da... asta am înţeles.
Bun, atunci !
- Chris ? - Da ?
E miercuri. Părinţii mei se întorc sâmbătă.
- Deci ai... - Patru luni, ştiu.
Vorbesc serios.
Ce mutră faci !
Nu-ţi face griji. Acum am o slujbă. Îmi găsesc imediat un mic apartament.
O să-ţi fie dor de mine.
- N-ai mai văzut pe nimeni ca mine. - Da...
- Sâmbătă, Chris. - Nu-ţi face griji.
"- Mai eşti cu Chris ? - Am lăsat-o la birou. Tu eşti bine ?"
"- Oarecum. Ceva mai bine. Şi tu ? - Lenevesc."
"- Iar ? De ce nu cânţi la chitară ? - N-am chef."
"- Mie mi-e dor să cânt la a mea. - Vincent ? Nu mai răspunzi ?"
"Eşti acolo ? Eşti supărat pe mine ?"
Asta nu merge.
Bună, aici Isa de la La Fleche d'Or.
Da ! Bună ziua. Mulţumesc că mă sunaţi.
Nicio problemă. Sunteţi bine ?
Da.
Aţi avut timp să ascultaţi mesajul meu ?
Foarte bine !
Îmi pare rău, avem programul plin până în iunie.
Înţeleg.
E păcat.
O să ţin minte şi o să vă mai sun.
Asta a picat...
Câte trupe vor fi ?
Suntem ambiţioşi. Vrem o seară foarte frumoasă.
Evident, ideea ar fi ceva în spiritul trupei Eagles.
Trei trupe. Jumătate cover-uri, jumătate creaţii originale.
Şi, mai ales, supravieţuitori.
Chiar muzicieni ei înşişi, desigur. Pe scenă.
Deocamdată, aş zice 300 de oameni.
Ne pare rău, nu putem veni.
După estimările noastre, cu prieteni şi rude...
Vă asigur că va fi un supereveniment.
Nu vom putea, ne pare rău.
Regret, nu suntem disponibili.
Deocamdată. Poate data viitoare. Sperăm.
Chris de la Christelle
şi Blandin, aşa cum se aude.
Numărul meu e 06-39-98-12-52.
Lucrez pentru asociaţia "Stand for Paris".
Cred că am spus deja asta.
Aştept să mă sunaţi. La revedere.
Şi... ador ce faceţi.
Ce toantă sunt !
Bună !
Bună, "Lulu" !
Salut !
Vă mulţumesc că m-aţi sunat ! Sunt o mare admiratoare.
Scuze.
Deci... v-am contactat fiindcă organizez un concert.
27 martie ?
Da, ştiu că e foarte curând, dar... De ce nu ?
Bună, tuturor !
Deschid această a şaptea adunare generală
dându-i cuvântul
primei noastre angajate, Chris Blandin.
Oricum, nu mai pot s-o reţin. Trepidează.
Spune.
Am, într-adevăr, o veste foarte bună.
Prieteni, să vorbim despre rock !
Îi ştiţi pe Lulu Van Trapp ?
Sunt englezi ? Francezi ?
Eu îi ştiu.
I-am văzut la festivalul Terre du Son.
Nu-i aşa că sunt, în curând, cea mai bună trupă din lume ?
- Da. - Ai vreun clip cu ei ?
E pregătit. Iată-l.
Atenţie !
În concert, sunt incredibili.
Şi au confirmat ?
Chiar şi mai bine. Vor ajuta la pregătiri,
îşi aduc toţi prietenii
şi, mai presus de toate,
sunt liberi pe 27 !
- Martie ? - Da.
Nu e cam curând ?
E cam din scurt, Fabien, sunt de acord.
Dar e o dată foarte bună.
Şi trebuie să stabilim totul foarte repede, fiindcă am şi o sală.
Am două trupe. Poate trei.
Îi avem pe Lulu şi pe noi.
Deci cred că...
toate pânzele sus !
Mulţumim, Chris. Avansăm, e adevărat...
Dar pe 27 e prea curând. Va trebui să ne gândim împreună.
Foarte bine. Deci...
Vreau doar să adaug că e absolut fezabil.
O să discutăm mai târziu. Să nu ne grăbim.
Absolut.
Trecem mai departe...
Înainte de a trece la ordinea de zi, aş vrea...
Aş dori să abordăm un subiect neplăcut.
Am vorbit cu câţiva dintre voi,
dar cred că sunteţi toţi la curent.
Se pare că un membru al asociaţiei nu e pe deplin cinstit.
Nu suntem aici ca să-l judecăm pe Steve.
Dar se pare că are mai multe versiuni despre seara de 13 noiembrie.
Eu, unul, n-am văzut şi n-am auzit nimic.
Ce facem ?
Trebuie să fim siguri.
Siguri de ce ?
Dacă minte, trebuie să plece.
Imediat.
Ce facem noi aici e important.
Putem verifica dacă a făcut cerere la Fondul pentru Compensare ?
Eu pot să vorbesc cu poliţia, dar dacă ne înşelăm...
Eu cred că nu ne înşelăm, Léon.
Îmi pare rău, dar eu am fost martoră de două ori.
Cele două versiuni nu coincideau.
Deci ce facem ?
Ar trebui să-l suni.
Îi spui că te-a contactat poliţia,
din cauza unei probleme cu localizarea telefonului său în seara de 13.
- Ce ?! - De exemplu.
Nu se pune problema să-l duc aşa cu preşul.
E doar un test !
Sună-l ! Vezi ce spune !
Va spune cu siguranţă ceva de genul:
"Mi-a fost furat în ziua concertului."
Bag mâna-n foc.
Poate că l-a pierdut sau i s-a furat în ziua aia.
Da, sigur. Ar fi prea de tot.
Voi nu v-aţi pierdut niciodată telefonul ?
- Îl sun eu. - Nu !
- Ba da, îl sun. - Nu !
- Prea târziu. - Myriam !
- Bună, Myriam. - Salut, Steve. Ce mai faci ?
Bine.
Ce e ? Ce pot face pentru tine ?
Te-am sunat ca să te previn.
În legătură cu ce ?
Eşti anchetat.
Poliţia face o anchetă.
Pentru ce ?
Locaţia telefonului tău în seara zilei de 13
nu se potriveşte cu ce ai povestit.
E normal.
În după-amiaza aia mi-am pierdut telefonul.
La Chateaudun.
Nu înţeleg... Poliţia n-are ceva mai bun de făcut ?
Asta chiar mă calcă pe nervi.
Sincer, ar fi mai bine să se ocupe de jihadişti.
- Bine, Steve... - E o mare prostie.
Trebuie să te las.
La revedere.
Încrederea e singurul nostru capital.
Trebuie să fim ireproşabili.
Deci...
Eram cu verişoara mea şi prietenul ei, care stăteau în faţa mea.
Aici... da.
Noi tocmai...
comandaserăm nişte beri.
Şi acolo stătea un tip,
singur, la masa de lângă noi, fumând ţigară după ţigară.
De fapt, mă întrebam dacă voi...
Dacă aveţi numele persoanelor care au fost la Carillon în seara aia.
Nu. Doar poliţia are listele complete ale victimelor
diverselor atacuri.
E super-protejată. Se numeşte LUV. Lista unică a victimelor.
Dar noi, ca asociaţie, cunoaştem mulţi oameni
şi auzim multe poveşti.
Cum arăta acest tânăr ?
Avea o căciuliţă neagră.
Şi bascheţi foarte noi.
- Da... - Şi o figură foarte plăcută.
În fine, mie mi s-a părut plăcută.
Ce-aş mai putea spune ?
Îţi aminteşti dacă avea barbă ?
- Da. - Da...
Dar culoarea ochilor ?
Avea ochi albaştri.
Bine...
Asta înseamnă că apartamentul e disponibil imediat ?
E minunat.
Da, absolut.
De trei ori cuantumul chiriei.
E perfect.
Pot să vi-i dau mai târziu ?
Mulţumesc frumos. La revedere.
Mă duc la facultate !
- Bine. Atunci, pe curând ! - Pe curând !
Myriam ! Aşteaptă !
Scuză-mă, dar m-am luptat cu calculatorul meu toată dimineaţa.
E o problemă cu Wi-Fi-ul, cu sistemul de protecţie.
Şi nu pot să trimit e-mailuri.
Foloseşte-l pe al meu.
- Minunat, mulţumesc. - Parola e "Rock the Casbah".
The Clash sau Rachid Taha ?
Ghici !
Numărul pe care l-aţi apelat nu e disponibil...
Da.
Mă mir că n-am primit oferta dv.
I-aţi trimis-o lui Myriam ?
Bine, să mă uit.
Fiindcă mi-ar plăcea să am
câteva fragmente
pe care să le putem împărtăşi cu toată lumea.
Data noastră ar fi 27.
Vă convine ?
Trimiteţi-mi, deci, devizul
şi pe urmă vorbim.
FIŞĂ DE SALARIU
Foarte bine.
Perfect. La revedere.
- Opreşte-te ! - Myriam !
Unde naiba e Myriam ?
Myriam !
- Unde e Myriam ? - Nu ştiu, Steve. Ce este ?
- Unde dracu' e ? - Linişteşte-te ! Nu e aici !
- Nu ? - Nu.
- Tu eşti la curent ? - Cu ce ?
- Cu ancheta poliţiei ? - Să fim serioşi !
Crezi că sunt prost ? Credeţi că n-am înţeles manevra voastră ?
Adevărul e că n-aveţi curajul să mă întrebaţi în faţă.
Bravo ! Căţeaua aia m-a luat drept prost.
Calmează-te, Steve !
Linişteşte-te !
Altfel chiar ai de-a face cu poliţia, fiindcă o chem eu ! Asta vrei ?
Unde ai fost în seara de 13 noiembrie ?
Am fost aici încă de la început.
Poate că am defectele mele.
Bine, beau prea mult, dar jur...
Jur că fac tot ce pot.
Şi toate astea sunt importante pentru mine.
Oamenii care mă sună la trei dimineaţa.
E important, înţelegi ?
- Tu ştii de asta ? - Da.
Sunt eu, oameni buni ! Să spună cineva ceva !
Îmi pare rău, Steve. S-a terminat.
Ieşi. Te rog.
Da, e mai bine aşa.
Jalnic.
Nu vreau să mai văd asta în asociaţia noastră.
E toată lumea bine ?
M-a speriat.
O să fie bine.
Chris ?
Chris !
Deschide, Chris !
"Myriam, eşti acolo ?"
"Nu pot să dorm."
"Mă dor rănile."
Eu unde dorm la noapte ? Deschide !
"Myriam, eşti acolo ?"
Ai vorbit cu Léon de ieri încoace ?
De ce ?
Fără motiv.
Ne întâlnim la primărie.
Aşa e...
Şi cocktailul cu autorităţile ?
Ne întâlnim cu puţin timp înainte.
Dar tu organizezi, nu ?
Da.
Ce se întâmplă ?
De fapt...
Sunt într-o mare belea.
Adică ?
Am datorii.
Afacerea mea de stilist nu vrea să demareze... Locuiam la mama...
Acum, trebuie să plec din magherniţa în care stau.
Încerc să găsesc ceva cu chirie, dar n-am depozitul pentru garanţie.
Poţi să stai în camera mea, câteva zile.
Myriam, ieri, când ţi-am cerut voie la calculatorul tău...
Mi-am copiat fişa de salariu şi am schimbat suma.
Léon m-a prins. De-asta vrea să vorbească cu tine.
Da... "sistemul de protecţie".
O să-mi dau demisia azi. Asta trebuie să fac.
Opreşte-te !
De ce nu mi-ai spus ?
Îmi pare foarte rău.
Încredere, pe naiba.
Şi eu îţi ascund ceva.
Da ?
Vincent şi eu vorbim mult.
Vincent al tău.
Înţeleg...
Vorbim despre muzică.
Îmi descrie trupele care-i plac.
- Eu îi pun muzica mea. - Muzica ta ?
Da. Pasaje.
Fragmente pe care le-am compus.
Îmi face bine.
Mi-ar plăcea să le ascult şi eu !
Sunt un pic geloasă.
Vorbesc eu cu Léon.
Cu fişa ta de salariu... o să fie bine. "Belea mare".
Mulţumesc.
Şi să ştii că-mi pare rău.
Să nu mai existe minciuni între noi. Bine ?
Cine vrea să mă ajute cu vopsitul ?
- Eu ! - Grozav, mulţumesc.
- Cine vrea să mă ajute cu vopsitul ? - Eu !
Mersi, Renaud !
Iau şi eu una !
Cei de aici ? Vrea cineva să ajute la vopsit ?
Nu, mulţumesc. Nu prea sunt îndemânatic.
Bine. N-o să insist azi.
Cine vrea să ajute la vopsit ?
Minunat !
- Scuză-mă ! Iau şi eu una. - Poftim.
Tu eşti Chris ?
Da, eu sunt.
Mă numesc Jeanne Dumonier.
De la "Paris Match" ! Desigur.
Sunt încântată să te cunosc. Toată lumea îmi vorbeşte de tine.
Bun...
Ştiu că vrei să fii o prezenţă discretă. Mi s-a spus de mai multe ori.
Dar eu trebuie să-mi fac meseria.
Şi nu pot să fac un articol de şase pagini despre asociaţie
fără să pomenesc de tine.
E o mică exagerare.
Sunt sigură că se poate.
O să mă suni ?
Ca să vorbim liniştite ?
Nu te laşi !
- Mă duc să vopsesc. - Bine, mulţumesc.
Doamna vedetă...
Îţi fac cinste cu un kebab, mai târziu ?
Ţi-a revenit pofta de mâncare ?
- E mâncare pentru "mari belele". - O să-mi aminteşti mereu asta.
- O să vedem. - Dă şi tu o mână de ajutor.
Împart micile insigne pe care le-am făcut azi-dimineaţă.
Julie !
Insigne făcute cu mânuţele mele.
Fiecare primeşte una. Poftim !
Fabien !
Scuză-mă...
Voiam să-ţi vorbesc despre ceva mai delicat.
Dar ţi-o spun cu multă iubire.
- Mi-o spui cu iubire ? - Da.
Despre ce e vorba ?
Am stat de vorbă cu o membră.
A fost la Carillon, în seara de 13.
A stat pe terasă.
Şi, la masa de alături, era un tip care stătea singur.
Trebuie să plec.
Aşteaptă ! Băiatul în chestiune purta o căciuliţă şi bascheţi.
Da, şi ?
Fata mi s-a părut...
înduioşătoare.
Cred că se întreabă dacă, în ciuda acestui coşmar,
e posibil să se fi întâmplat ceva frumos.
Cum ar fi să întâlneşti pe cineva deosebit.
- Am o poză a ei. - La naiba, Chris !
- Ce e ? - Poţi să mă laşi în pace, te rog ?
Nu vrei să te uiţi la poza ei ?
N-am văzut-o niciodată.
- Fabien... - Am zis că n-am văzut-o niciodată.
Dar ai fost la Carillon. Şi porţi mereu căciuliţă...
Dar n-am fost acolo ! Eşti mulţumită acum ?
Fabien, aşteaptă-mă ! Iartă-mă, dar...
- Îmi pare rău ! Stai ! - Nu ! Lasă-mă !
Ce se întâmplă ?
Nimic. Lasă.
Nu. În seara asta, să evităm drama.
Spune-mi.
Bine...
În legătură cu fişa de salariu, îmi pare rău.
- Myriam a zis că va vorbi cu tine. - Lasă...
N-ar fi trebuit să implici asociaţia.
Şi asta nu e singura problemă.
Să discutăm în biroul tău.
Vino, te rog !
Îmi explici ce s-a întâmplat cu Fabien ?
- Mi-a spus că nu a fost la Carillon. - Poftim ?
"N-am fost acolo." Aşa mi-a spus.
Asta e.
Dar cui îi pasă ? Problema e Chris.
Fabien a fost la Carillon.
Când a început atacul, creierul i s-a "deconectat".
Nu-şi aminteşte nimic.
E un reflex neurologic de supravieţuire.
A fost acolo, dar, într-un fel, nu a fost.
La naiba... De ce nu mi-a spus ?
De ce să-ţi spună ? Nu-ţi datorează nimic.
Mai pot să-mi cer scuze, sau o să par prea proastă ?
Deocamdată, nu spune nimic.
Poliţia m-a sunat, după ce au vorbit cu Fondul pentru Compensare.
Steve a făcut cerere,
dar n-a venit la interviu.
Deci n-a luat niciun ban.
Şi cum minciuna nu e ceva ilegal, nu i se va întâmpla nimic.
Nu e nevoie de toată povestea asta.
Foarte bine.
Nu suntem cowboy.
Facem lucrurile ca la carte.
În colaborare şi cu aprobarea mea. Bine ?
Bine.
Altceva ?
Da. Tricourile, de exemplu.
E foare drăguţ. Ştiu că vrei să faci un lucru bun.
Dar eu am un buget şi o subvenţie publică.
O astfel de cheltuială nu e o problemă. Dimpotrivă.
Dar am nevoie de un contract între asociaţie
şi tipul tău din Londra.
Bine. Facem cum vrei tu.
Ce faci ?
Îţi transfer factura.
Dacă binevoieşte să se deschidă.
E foarte lent.
Lasă. O să faci asta mâine.
Faci asta mâine.
Bine.
În legătură cu data de 27 martie...
Voiai să ştii dacă o putem confirma.
Da.
Din punctul meu de vedere, se poate.
E minunat !
E nemaipomenit.
În clipa asta, mă simt copleşită.
Mă întorc la cei de la Finanţe.
Chris... Să nu mai faci nimic fără să treci prin asociaţie.
Bine. Sigur.
Sunt prea bătrână. Gata cu sosul iute pentru mine.
Zău aşa...
Nu ieşi din casă nerujată ?
Niciodată.
Trebuie să fii prezentabilă.
Spune-mi... Vincent...
- Da... - Trupa lui...
Nu găsesc nimic pe internet.
Spune că erau groaznici.
Asta e... în două cuvinte.
Vincent n-a avut niciodată încredere în sine.
În schimb, eu aveam o încredere absolut prostească.
E iubitul tău sau nu ?
Nu.
Nu, mi-a fost ca un frate. Sincer.
Dar...
Poate că avea dreptate.
Nu avea ce trebuie.
Pe de altă parte,
se pricepea grozav să-şi dea seama cine are talent sau nu.
De exemplu ?
Dacă-ţi spune că ai talent, poţi să-l crezi.
Ar fi trebuit să se facă producător. Ar fi dat lovitura.
Stai... E Frank. Directorul sălii pentru concert.
Da, Frank.
Mâine după-amiază ? Da, pot.
Şi de ce nu acum ?
Da, vorbesc serios. Sunt aproape, la un restaurant drăguţ.
Ne terminăm băutura şi desertul. Putem fi acolo în zece minute.
Da ! Bine.
- Pe curând ! - Nu suntem pregătite !
- Hai ! - N-am terminat !
Ba da. Termină cartofii prăjiţi şi prostiile celelalte.
- Şi mergem. - Fir-ar...
Tu cine eşti ?
- Bună ! - Chris ?
Da. Eu sunt.
- Ne pupăm ? - Da.
E delicios.
Deci în deschidere cântă Lulu, cu membri ai asociaţiei ?
Exact.
Apoi, încerc să completez un pic "formaţia".
Nu te uita aşa la mine. Am zis "nu".
- Ce spui ? N-aud. - Am zis "nu".
Şi Léon ?
- Da... Îl cunoşti ? - Nu personal.
L-am văzut toţi la televizor.
Da... e un tip tare.
- Da... - Pentru el, e mai uşor.
- De ce ? - Pentru că e un erou.
- Nu ştiai ? - Nu.
Nu vorbeşte despre asta.
El e cel care a deschis plafonul fals.
A ajutat mulţi să se ascundă.
E mai mult decât pot spune despre mine.
Myriam ?
Te simţi bine ?
Da. Mi-e bine.
Chiar foarte bine.
Ţi-e bine ?
Eu n-am fost acolo.
Prietenul meu cel mai bun a fost acolo. A încasat o rafală.
Îmi pare rău.
Vincent al meu m-a învăţat diferenţa dintre
o pedală "distortion" şi una "fuzz".
Dintre un Peavey şi un amplificator Marshall pe lămpi.
Între un muzician adevărat şi unul amator.
Ce e un muzician adevărat ?
Acum, pe loc ?
Să zicem... Steve Albini.
Adevărat.
Respect.
Perioada Big Black sau Shellac ?
Pigface, Rapeman...
toate.
Bună ziua. Léon Baquet, de la asociaţia "Stand for Paris".
- Aş putea vorbi cu un cadru medical ? - O clipă.
- Intraţi. - Mulţumesc.
Sunteţi sigur ?
- Vincent Ramiot ? - Da.
Au venit două femei.