Tidligere
Det er Vincent. Han var på Bataclan og ble skutt to ganger.
- Jeg er Philippes kjæreste. - Ikke kom uten å varsle foreldrene.
Hvis noen vil snakke...
Sist snakket vi om å grunnlegge en veldedighetsorganisasjon for ofre.
- Victor sa du ødela tegningen hans. - Jeg teller til tre.
Kom, mamma!
Jeg vil ikke bli medskyldig.
- Gikk du inn før konserten begynte? - Ja.
SERIEN ER FIKSJON INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
PERSONLIGE OMSTENDIGHETER I PROGRAMMET ER FIKTIVE
JANUAR 2016
Det er med stor glede jeg kan fortelle dere-
at Vincent våknet fra koma i natt.
Han er nå overført til postoperativ avdeling.
En enorm takk til helsepersonalet som tok seg av ham.
Vincent, nå ser vi frem til å høre fra deg.
Det er bare et forskudd mens de går gjennom opplysningene mine.
Hvordan går det med deg?
Det er rart, for de første gangene jeg var på rockkonsert-
var mamma alltid bekymret for at noe skulle skje.
Man skal visst høre på moren sin.
- Hvor mye snakker vi om i kontanter? - 3000 euro.
3000? Det er mye penger.
Beklager at jeg tar opp juridiske ting, men vi har regler.
Ifølge loven har vi 14 dager på oss til å verifisere at alt stemmer.
Det forstår jeg ikke. Fondet er jo statlig.
Det står "Kompensasjonsfond for terrorofre".
Vi kontrollerer alle avvikende kontoer.
Særlig når det dreier seg om en kunde som har forfalsket sjekker.
Herr Girardin, jeg har gjort feil.
- Men jeg har betalt gjelden. - Jeg skjønner.
Men kontrollprosedyrene blir bestemt av hovedkontoret.
Dessuten vil du ikke motta ytterligere kompensasjon-
før opplysningene dine er godkjent av en ekspert.
Med mindre du får avslag på anmodningen.
Jeg skal treffe fondets psykolog den 16.
Da skal jeg nok en gang fortelle hva som skjedde.
Hva mer kan jeg gjøre?
Vet du hvor mange som ble drept på Bataclan?
Jeg tror det var 90.
Nei, 91. Siden torsdag.
Diane Casaro, 29 år, overlevende fra scenen.
Hun gikk inn i hageskuret til foreldrene og skar over håndleddene.
Moren hennes er aktiv i "Stand for Paris".
Jeg snakker med henne hver kveld.
Så er det Armand Morin.
Han snakker om sin gravide kone som døde foran ham.
Herr Girardin, jeg holder på å bli hjemløs.
Jeg vil være aktiv i en organisasjon for ofre som trenger min hjelp.
Forstår du det?
1500, ikke mer.
Hallo? Cédric. Jeg er i gården.
Se opp!
- Her oppe, i sjette etasje. - Ok.
Går det bra? Beklager det med heisen.
- Jeg kunne trengt litt hjelp. - Denne veien.
- Er det leiligheten på bildene? - Ja.
Ok. Da er 60 euro litt mye.
Tuller du?
Jeg så en fin leilighet i sentrum.
Du skrev ikke "ingen heis" eller "dårlig isolert".
Du skrev ikke "veldig fuktig". Beklager, men det er ganske mye.
Ja, men jeg betaler for strømmen.
Ja, men med den gamle brødristeren fryser jeg rumpa av meg.
- Er 50 greit? - 40.
- Hva? - Jeg betaler for en måned nå.
- Tre uker. - Hvorfor det?
Jeg vet ikke når foreldrene mine kommer hjem.
Ok, da sier vi tre uker.
Min Vincent, krigeren!
Vi møtes snart!
Fantastisk at du er tilbake! Styrken din inspirerer oss - Myriam.
Hei, alle sammen. Vincent her. Takk for meldingene da jeg våknet.
Jeg prøver å komme meg på beina.
Og Chris, en ekstra stor takk for all støtten din.
- Jean-Michel. Går det bra? - Ja.
- Har du kontaktet offerfondet? - Nei. Det interesserer meg ikke.
Det er verdt å tenke på. Å få erstatning...
Det er ikke derfor jeg blir med i organisasjonen.
- Men... - Det handler ikke om penger.
Vakten som åpnet nødutgangen...
- Har dere funnet ham? - Ja.
- Går det bra med ham? - Ja.
Han er fortsatt i sjokk, men han har det bra.
Da jeg kom ut på gaten, snudde jeg meg.
Og han...
Han gikk inn igjen.
Kan dere gi ham dette?
- Jeg skal sørge for at han får det. - Takk.
Hvordan går det med dere?
Vi snakker jo bare om meg.
Holder det med en politianmeldelse?
- Til fondet for terrorofre? - Nettopp.
De oppretter en sak og gir deg et forskudd.
- Med en gang? - Ja.
Så innledes vurderingsprosessen.
Den omfatter samtaler med psykolog.
Du må fortelle hva du gjennomlevde på Bataclan.
Det er et viktig møte, og vanligvis blir det bare ett.
- Har du fortsatt billetten? - Konsertbilletten?
Jeg fikk den via e-post, så...
- Den spør de ikke om. - Jo da.
- Sikkert? - Ja, det var det de sa i går.
- Det er et krav nå. - Ok.
Fra mørkets hjerte-
er noen mennesker i stand til å redde hele menneskeheten.
Takk! Jean-Michel.
Hei, Jean-Michel.
Det er Chris fra "Stand for Paris".
Beklager forstyrrelsen. Har du et øyeblikk?
Det tar ikke lang tid.
Vi har støtt på noen små problemer.
For å bli med i organisasjonen, trenger vi bevis.
Det kan være konsertbilletten din.
Ja. Er det greit at jeg ber deg sende den?
Ja. Ok.
Flott. Da sender jeg deg min personlige e-postadresse.
Ja.
De er den franske punkens gudfedre!
Jøss, moren min hatet denne sangen.
Stiv Bators! Helt vekk, men et ekte geni.
Han lot som han hengte seg på scenen.
En gang holdt han på å stryke med.
Denne har jeg hørt! Det er ikke punk.
Jo, det er punkrock, men vi kan kalle det radiopunk.
Den handler om en fyr som føler seg alene blant folk på et dansegulv.
Den handler om ensomhet, livets katastrofer og... Går det bra?
Nico er nede. Han vil ha koden min. Han er irriterende. Han fikk nøkler.
Er dere sammen igjen?
Unnskyld, hva sa du?
Ingenting. Jeg var ferdig. Jeg drar hjem nå.
Vi har ikke jobbet så mye.
Alt er på plass til i morgen.
Jeg er ikke klar for det juridiske.
- Ikke vær redd. - Ok.
- Hei! - Hei.
Nicolas, dette er Chris. Hyggelig. Står til?
- Bra, og med deg? - Ja.
- Vil du ha noe å drikke? - Nei takk.
Forstyrrer jeg?
Nei, Chris og jeg snakket om punk og sånt.
Så gikk vi over til Billy Idol. "Dancing with Me".
"Myself." Det går bra.
- Da skal jeg la dere være alene. - Ok. Er du sikker?
Du er helt ferdig, jenta mi. Ses i morgen.
- Vil du ha skyss? - Nei, det går bra.
Det er ikke noe bry. Jeg har bilen rett utenfor.
Ok.
- Hvordan går det med vennen din? - Bedre siden han våknet fra koma.
Ikke bra, men bedre.
Det var det Emilie sa.
Vincent er en ekte kriger.
- Bra. Han var musiker, ikke sant? - Ja.
Emilie sa hva gruppen het. Hva var det igjen?
The Dancing Rats?
- Nei. - Hva?
- The Rising Rats. - Akkurat.
- Er det over? Er de splittet? - Ja, for lenge siden.
Til sjuende og sist er vi to ganske like.
- Vi er begge indirekte ofre. - Ja.
Vi prøver å hjelpe dem. Du med din venn, jeg med Emilie.
Vi vet hvordan det er å være et ekte terroroffer.
- Er det her? - Ja.
- Er leiligheten din? - Nei. Jeg leier en Airbnb så lenge.
Jeg skal til Los Angeles senere.
- På ferie? - Nei.
Kjæresten min, Fred, er lydtekniker der.
Da så. Takk.
Det er tøft for Victor.
Det gjør vondt å se barnet sitt bli bråvoksen sånn.
Si meg, hva skjedde den første kvelden du var hos oss?
- Har Emilie snakket om det? - Nei, Victor.
Så fortalte Emilie hva du sa til henne.
Ja, jeg rotet det skikkelig til. Det var veldig dumt.
- Ville du rive i stykker tegningen? - Selvsagt ikke.
Selv om han sto på sitt?
- Nei! - Selvsagt ikke.
Du skremte ham. Han vil ikke treffe deg igjen.
Hvis du ikke truet ham, hva er han redd for?
Skal jeg være ærlig, så stoler jeg ikke på deg.
Jeg fungerer sånn at jeg må føle folk.
Spesielt med Emilie og deg nå.
Du og Emilie jobber sammen i organisasjonen med tingene deres.
Men ut over det er det slutt. Er det klart?
- Forstått? - Ja.
- Er det klart? - Veldig.
- Takk. Ha en fin kveld. - Ha en fin kveld.
Faen også.
- Hei! - Hei.
Denne er full av olje. Den varmer godt.
Tusen takk.
Det går bra. Jeg fikser det.
Jeg ville snakke med deg om noe. Jeg sa ikke noe fordi...
Jeg har en venn som tok med fetteren sin på fest i august.
Han var på Bataclan.
- En venns fetter? - Jeg snakket ikke mye med ham.
"Hei, hvordan går det?"
For meg var det som om det var i går.
Men for ham er det helt over.
Alle i Paris kjenner noen som var der.
De jævlene gjorde Paris til en landsby.
Det stemmer.
- Jeg er her inne hvis... - Ja, greit.
- På fjerdeetasjen. - Takk.
Ha en fin kveld.
VIKTIG! RING HVER DAG
FIKK KONTAKT 16. DESEMBER
DE BLE VENNER
RING ÉN GANG I UKA
Hei, alle sammen!
Hvis noen trenger å snakke, så vet dere hvor jeg er.
Ny melding fra MYRIAM
Hvordan gikk det? Svar når du kan. Ikke noe stress.
Fysioterapeuten var fornøyd, så jeg også.
Chris var der.
Hun fikk meg til å le med tullet sitt.
Hun er helt sprø!
Hvis det er det som skal til for et besøk, kan jeg også være sprø.
Vent til jeg er presentabel.
Og du? Hvordan går det?
Kjeder meg på hybelen.
Et bilde?
Har du gitar? Spiller du?
Litt.
Her er de fantastiske vedtektene i organisasjonen vår.
Vakkert stemplet av våre dyktige myndigheter.
- Supert. - Nå er fundamentet lagt.
Men det er ikke over. Det er flere spørsmål.
Først, hvordan gjør vi ting?
Til det trenger vi ressurser, og det betyr penger.
"Vincent, organisasjonen er grunnlagt!"
Jeg har allerede fortalt noen at vi har flere valg.
Enten endrer vi veldig lite og kjører på med Facebook.
Så er det opp til hver og en å hjelpe til.
Farid der borte lar oss være her så mye vi vil.
Vi kan holde møter her. Takk, Farid!
Bare hyggelig.
Ellers kan vi lage en egen nettside med egne forum.
Vi kan ha kontorer for psykologer og juridiske rådgivere-
og én eller to ansatte.
Vi har snakket om det, og jeg syns vi bør bli mer profesjonelle.
Enig.
Skal vi fortsette sånn, må det være seriøst.
Hvem tenkte dere på?
Heldigvis har vi en som Emilie.
Hun tar imot nykomlinger med Chris.
Så er det Myriam, som har administrativ erfaring.
- To sesonger på en musikkfestival. - Bare to? Jeg har null.
- På scenen? - Nei, nei.
Jeg hjalp til med kjedelige ting som lønn og fakturaer.
Vi har avtalt møter den 19. på rådhuset i Paris,-
den 26. på justisdepartementet og den 3. hos regionstyret.
Akkurat nå ser vi ingen hindringer for at de skal gi oss støtte.
Ja, men med hvor mye vet vi ikke.
Emilie har gjort en budsjettvurdering.
Med lokaler og to ansatte blir det ikke under 150 000 i året.
Det er normalt, men det reiser et spørsmål.
Skal vi være helt avhengige av offentlige midler?
Nei, det er viktig.
- Man kan ikke regne med staten. - Da er vi enige.
Men slik frihet krever løsninger.
- Chris, du har et forslag, ikke sant? - Ja.
Jeg tenkte på noe som kan være følsomt for enkelte.
Men dette tenkte jeg:
Hva om vi organiserer en konsert?
Vi forhandler oss til prosenter på mat og drikke.
Funker det, lager vi flere.
- En kjempeidé. - Ingen konsert.
Alle jeg har snakket med, liker det.
Noen som aldri mer ville gå på konsert.
Som meg.
Har du et spesielt sted og en gruppe i tankene?
Noen av dere vet at jeg har jobbet i bransjen.
Det er lenge siden og mest i London, men jeg har en del kontakter.
Jeg tror jeg kan fikse det.
Har du virkelig møtt Iggy Pop?
- Emilie. - Hva er det jeg hører? Vent litt nå.
- Fortell, Chris. - Det passer ikke her.
- Jo, det passer. - Jo, nå vil vi vite det.
Det er ikke mye å fortelle.
Jeg var i Manchester, utenfor salen International 2.
Vi sto og ventet.
Jeg kikket inn og så at salen nesten var tom.
Teknikerne gikk rundt, og plutselig så jeg ham 15 meter unna.
Han så mot oss.
Det så ut som om han så på meg.
Så skjedde det noe helt sprøtt.
Han snudde seg og stormet mot oss.
Jeg ble nesten redd. "Hva gjør han?"
Han gikk forbi vaktene, åpnet armene og sa:
"Hei, hva heter du?"
Jeg ble helt sjokkert, fikk nesten hjerteinfarkt.
"Jeg heter Chris."
Han svarte:
"Hei, du er så spesiell, Chris."
Han tok meg i armene sine og ga meg en stor klem.
Den varte i to eller tre lange sekunder.
For en klem.
Så slapp han meg, snudde seg og gikk.
Utrolig!
Jeg har ikke dusjet siden. Det var i 1996.
Bastiens foreldre kommer.
Ok. Jeg tror jeg har glemt ting.
Slapp av, det går bra.
- Takk. - Bare hyggelig.
Hei, Vincent, jeg er Nicolas.
Jeg er Emilies kjæreste. Hun jobber med Chris.
Hvordan går det? Holder du ut?
Farid?
- Kan vi få to kopper kaffe, takk? - Straks.
Hei, alle sammen.
Gode nyheter!
Jeg kom nettopp til gjenopptreningsstedet,-
og nå er jeg nærmere foreldrene mine.
Det er i Limousin.
Takk.
Kyss til alle sammen.
- Hvordan går det, mamma? - Bra.
- Du ser sliten ut. - Litt. Ikke vær redd, kjære.
Det er en sånn venn jeg vil ha.
Som Vincent og Chris.
Han har likt alle innleggene hennes de siste ti årene.
Så du at han forlater Paris?
Ja, jeg så meldingen hans.
Jeg sjekket gruppen The Rising Rats, men finner ingenting.
Kan du spørre Chris om Vincents etternavn?
- Hva leter du etter? - Ikke noe særlig. Jeg ville høre dem.
FIKK KONTAKT DEN 13. JANUAR
- Fru Blandin? - Ja.
- Du kan komme inn. - Ja.
Jeg var i baren...
...ikke langt fra døren da...
- Fru Blandin? - Ja, beklager.
- Skulle du ta imot vennen? - Ja, men hun dukket aldri opp.
Vet du hvorfor?
Barnevakta kom ikke. Det reddet henne.
- Så du var i baren? - Ja.
Jeg ville gå rundt baren,-
men det var allerede for mange som gjemte seg under den.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg var helt paralysert.
Det var i det øyeblikket jeg fikk øyekontakt...
...med en av...
Jeg husker ham fordi han lignet på min første kjæreste.
Han var en snill fyr.
Han hadde milde og vakre øyne.
Og...
- Var det da du løp? - Ja.
Jeg vet ikke hvor langt jeg kom.
Jeg husker bare at jeg falt og ble liggende.
Helt stille.
Jeg hørte skuddene.
Høyrebeinet mitt satt fast...
...under...
...andre mennesker som også lå helt stille.
Jeg dro hardt.
Plutselig var jeg fanget i en folkemengde som løp i panikk.
En sikkerhetsvakt hadde åpnet en nødutgang.
Jeg husker hvordan folk løp da han ladet om våpenet sitt.
Jeg kom ut på gaten og løp målløst,-
for jeg hørte skudd overalt. Alle gjorde som meg, unntatt vakten.
Jeg snudde meg...
...og han...
Jeg så ham gå inn i salen igjen.
Nå vet jeg hva mot er.
For midt i dette marerittet-
reddet ikke den mannen bare liv,-
men han reddet også troen på menneskeheten.
Når jeg tenker på ham, sier jeg til meg selv...
...at jeg ikke har rett til å bryte sammen.
Takk skal du ha, fru Blandin.
Hei, Vincent, det er Nicolas igjen.
Kan du ringe meg på 0639988722?
Jeg vil snakke med deg.
- Hei! Går det bra? - Ja. Kom inn.
- Vil du ha noe å drikke? - Nei, jeg har litt dårlig tid.
Har du et problem?
Ja. Du vet min venn Vincent, musikeren.
Han spilte i et band.
En journalist skriver bok om glamrock.
- Om hva? - Glamrock.
Vet du ikke hva det er? David Bowie, Kiss, T-Rex, Queen.
- Ikke egentlig. - Ok. Uansett...
Fyren jager kompisen min som nettopp ble utskrevet fra sykehuset.
For en drittsekk.
Han vet ikke om Bataclan fordi Vincent ikke vil snakke om det.
Kan du ringe ham og late som du er Vincent?
Jo mer Vincent trekker seg unna, desto mer maser fyren.
Han lar ham ikke være i fred. Kompisen min trenger fred og ro.
For deg er det en enkel ting, og det hjelper ham enormt.
Er det ikke for mye?
Bare legg igjen en beskjed.
"Hei, det er Vincent. Jeg fikk beskjeden."
"Beklager, men det passer ikke nå. Jeg tar kontakt. Ha det."
- Det er tydelig. - Ja.
Kan du prøve igjen, men virke litt mer fjern?
- Som om jeg var stein? - Nei, som om du har vært på sykehus.
Sett deg ned og slapp av. Hold telefonen...
"Hei, det er Vincent. Jeg fikk beskjeden."
Det er perfekt. Mer...
Skal han ringe tilbake?
- Vincent? - Ja. Han sier at han skal gjøre det.
Nei, jeg tror ikke det. Hvorfor spør du?
Hvis jeg sier "jeg ringer deg kanskje", forventer han ingenting.
"Kanskje" betyr jo "aldri".
Det er ikke aggressivt, men han skjønner.
- Ja, absolutt. - Høres det bra ut?
Ja, la oss gjøre det.
Hva om han svarer?
Et ukjent nummer ved midnatt... Svarer han, legger du på.
- Ok. - Er du klar?
Jeg ringer. Her.
Svareren.
Hei, det er Vincent.
Beklager, men vi kan ikke treffes.
Jeg orker ikke det nå, men jeg ringer kanskje tilbake. Ha det.
- Strålende! - Virkelig?
- Jeg improviserte. - Topp. Bravo.
- Kult. - Kjempebra.
Men du må endre beskjeden din på svareren.
"Legg igjen en beskjed, så ringer jeg tilbake."
- Skal vi gjøre det med en gang? - Jeg gjør det senere.
- Kom igjen. Gjør det nå. - Nei, nede.
- Du kommer til å glemme det. - Nei, jeg gjør det nede.
Ok. Vent litt.
Kanskje han ringer fra et annet nummer.
Er det et ukjent nummer, svarer du ikke.
- Hvor lenge skal dette pågå? - Cédric, du er en engel.
Vincent skriver en sang til deg.
Kult.
- Takk. God natt. - Takk. Du også.
Faen også!
Herregud!
Kan du kjøre fortere, er du snill?
Emilie, det er meg, Chris.
Jeg kom så fort jeg kunne.
Legen sa det var et hjerteinfarkt.
Det kan skje ved posttraume.
- Det ante jeg ikke. - Det er som gift i systemet.
- Og Nicolas? - Han tok med Victor til foreldrene.
Jeg forlater organisasjonen.
Jeg klarer det ikke.
Jeg forstår.
Møtet i departementet... Kan du gå dit i stedet for meg?
Det er ikke helt mitt område.
Det ville vært bedre om det var deg.
Det er ikke komplisert. Du må bare presse dem.
Ok.
Jeg håper vi får pengene.
Her om dagen snakket vi om kanskje å ansette noen,-
og da blir det deg.
Hvis du sier ja, så klart.
- Ja. Ja. - Takk for alt, Chris.
Chris! Hvorfor løper du din vei?
Hva er det? Hva er du redd for? Meg?
- Du har ikke noe her å gjøre. - Jeg gjør som jeg vil.
God historie om Vincent.
Når jeg kontakter ham, våkner han fra koma og forlater Paris.
Og gutten som la igjen en beskjed... Tror du jeg er dum?
Skriver du til ham? Har han svart deg?
Jeg har slektninger i administrasjonen.
- Jaså? - Ja. Du har et rulleblad.
- Bedrageri, identitetstyveri... - Ja, og jeg dreper barn.
Hold kjeft!
La Emilie være i fred.
Din jævla drøm om penger fra staten så hun slutter å jobbe...
Du har to valg.
Enten skriver du i gruppa at du er helt knust,-
men du må til fyren din i USA, ellers legger jeg ut ditt rulleblad.
Stikk nå.
Kom igjen! Stikk!
Alt i orden?
Vær så god.
Det vanskeligste er å øremerke penger i minst tre år.
Kommunens budsjett er fastsatt,-
så hvis vi skal være realistiske, må vi gjøre en større anstrengelse.
Hvis vi studerer dokumentet i detalj, for eksempel linje fire på side to,-
så foreslår dere 27 000, og det er i meste laget.
Det ville kreve regjeringsgodkjennelse.
- Hva ville det innebære for oss? - At det tar lengre tid.
Enten sørger dere for å havne under 20 000,-
ellers endrer vi det til faste kostnader.
Vi kunne dele det opp med regionen.
Ja, det er mulig.
Det er en generell kostnadskalkyle-
som omfatter forsikringstilbudet.
Unnskyld, men det føles som vi har kommet feil fra start.
- Jeg forstår ikke. - Det høres ut som pruting.
Rolig.
Vi prøver å forstå driftskostnadene deres.
Det dere pruter om, er invalidiserte, overlevende og døde.
- Ikke sånn. - Hva?
- Ikke snakk sånn. - Vi snakker om ofre.
Folk som lider og som vi prøver å hjelpe.
Dere snakker om å flytte rundt på penger.
Ikke glem hvem man finner bak tallene deres.
Det er nok alle klar over. Jeg foreslår at vi tar en kort pause.
Hva sier dere til dem som ikke kan forlate hjemmet eller ikke får sove?
At det må deles med regionen?
En stor gruppe mennesker venter på støtte.
Men jeg kan jo fortelle hvordan dere ser på det hele.
- Vi kjenner flere reportere. - Kom nå.
- Det er opp til dere. - Ja, selvsagt. Unnskyld oss.
- Er du sprø? - De sluker oss levende der inne.
- Vi må presse dem. - Hva gjør du?
Jeg tvitrer. De får ikke gjøre dette.
- Hold opp. - Hva?
Vi kom hit for å forhandle, og det handler om offentlige midler.
Jeg vet hvordan sånne typer funker. De prøver å lure oss.
Du er sprø. Hvilke folk?
Gå hjem, så tar jeg og Myriam hånd om dette.
- Vent, Léon. - Gå hjem!
Chris, jeg syns du var for hard, men det funket!
De gir oss mer enn vi håpet på.
Jeg ringer i morgen. Klem, Léon.
- Kan du spille el-gitar? - Ja, til og med med føttene.
Han spilte med tennene og bak ryggen.
- Kan jeg spille hjemme? - Ja, jeg skal vise deg.
Hei, Victor! Se hva jeg har til deg.
- Liker du den? - Victor, sett deg i bilen.
- Kan du vente litt på meg? - Ok.
Jeg kommer straks. Hva gjør du her?
- Jeg sa jeg aldri ville se deg igjen. - Vi fikk en dårlig start.
Nei, du er helt gal.
Jeg ringte Emilie og skal besøke henne senere.
Jeg tror hun trenger meg.
Fremfor alt tror jeg at hun må forlate den jævla drittjobben-
og forlate Paris.
Hun burde bo på landet nær naturen og alle dyrene.
For Victor er det viktig å ha en mor som er lykkelig og nærværende.
Du har to muligheter, Nicolas.
Enten gjør du som du sa og iverksetter trusselen din,-
men da må du gjøre det fullt ut, ingen bremser.
Så innser du kanskje at du gjorde en stor sak ut av noe småtteri.
Men for Emilie blir det tøft som faen.
Jeg vet ikke hva du tenker, Nicolas, men jeg tror...
...at man ikke bør ha et svakt hjerte.
Du er et uhyre.
Ellers har du en annen mulighet.
Jeg glemmer Emilie, og du glemmer meg.
Det høres vel ikke så dumt ut? Men det er opp til deg.
- Er alt i orden? - Ja.
Chris og jeg skulle spise lunsj da jeg ble utskrevet.
Kan hun ikke?
Hun er med et nytt medlem som er dårlig.
Hun gjør ikke noe halvveis.
Hun er fantastisk, akkurat det organisasjonen trenger.
Absolutt.
Jeg vil ikke høre mer om Bataclan.
Jeg vil vekk fra alt det.
Jeg er her for deg.
Iyuno