Tidligere ...
Det er Vincent. Han var på Bataclan og blev ramt af to skud.
- Jeg er Philippes kæreste. - De må ikke komme her mere.
Sidste gang talte vi om at danne en form for organisation.
Victor siger, du truede med at rive tegningen i stykker.
- Nej, mor! - Det kan jeg ikke være en del af.
- Var De i salen før koncerten? - Ja.
PROGRAMMET ER FIKTION BASERET PÅ VIRKELIGE HÆNDELSER
ALLE PERSONLIGE OMSTÆNDIGHEDER ER FIKTIVE
JANUAR 2016
Det er med stor glæde, at jeg kan fortælle -
at Vincent vågnede af komaen i nat.
Han er nu blevet overført til opvågningsafdelingen.
En kæmpe tak til personalet, som tog sig af ham.
Vincent, nu glæder vi os til at høre fra dig!!
Det er bare et forskud, mens de gennemgår min sag.
Hvordan går det med Dem?
Det sjove er, at da jeg gik til mine første rockkoncerter -
var min mor altid bange for, at der ville ske mig noget.
Man skal åbenbart lytte til sin mor.
- Hvor meget taler vi om i kontanter? - 3000 euro.
3000? Det er mange penge.
Undskyld, jeg nævner det juridiske, men vi har vores regler.
Ifølge loven har vi 14 dage til at verificere, at alt stemmer.
Det forstår jeg ikke. Fonden er jo statsejet.
Der står "Kompensationsfond for terrorofre".
Vi kontrollerer alle usædvanlige konti.
Især når det drejer sig om en kunde, som før har forfalsket checks.
Monsieur Girardin, jeg har begået fejl.
- Men jeg har betalt min gæld. - Javel.
Men kontrolprocedurerne er nu engang bestemt af hovedkvarteret.
Desuden får De ikke kompensation -
før Deres oplysninger er godkendt af en ekspert.
Deres anmodning kan jo også blive afvist.
Jeg skal møde fondens psykolog den 16.
Så skal jeg endnu en gang fortælle, hvad der skete med mig.
Hvad mere kan jeg gøre?
Ved De, hvor mange der blev dræbt på Bataclan?
Jeg tror, det var 90.
Nej, 91. Siden torsdag.
29-årige Diane Casaro overlevede. Hun stod lige foran scenen.
Hun gik ud i sine forældres haveskur og skar håndleddene over.
Hendes mor er aktiv i "Stand for Paris".
Jeg taler med hende hver aften.
Så er der Armand Morin.
Han taler om sin gravide kone, som døde for øjnene af ham.
Hr. Girardin, jeg er snart hjemløs.
Jeg vil være aktiv i en organisation for ofre, der har brug for min hjælp.
Forstår De det?
1500. Ikke mere.
Hallo, Cédric? Jeg er i gården.
Kig op!
- Heroppe, på sjette sal. - Okay.
Kan du klare det? Beklager det med elevatoren.
- Jeg kunne have brugt lidt hjælp. - Denne vej.
- Er det lejligheden på billederne? - Det er det.
Okay. Så er 60 euro lidt meget.
Laver du sjov?
Jeg så en fin lejlighed i centrum.
Du glemte at skrive, der ikke er elevator, og her er dårligt isoleret.
Du skrev heller ikke "meget fugtig". Beklager, men det er ret meget.
Ja, men jeg betaler for strømmen.
Ja, men med den brødrister der fryser jeg røven i laser.
- Er 50 i orden? - 40.
- Hvad? - Jeg betaler for en måned nu.
- Tre uger. - Hvorfor?
Jeg ved ikke, hvornår mine forældre kommer hjem.
Okay, så siger vi tre uger.
Vincent, du er en kriger!
Vi ses snart!
Det er fantastisk, at du er tilbage! Din styrke inspirerer os. Myriam.
Hej, alle sammen, Vincent her! Tak for alle jeres beskeder.
Jeg prøver at komme op på benene.
Og Chris, ekstra stor tak for al din støtte.
- Jean-Michel. Er du okay? - Ja.
- Har du kontaktet offerfonden? - Nej. Det interesserer mig ikke.
Det er værd at overveje. At få erstatning ...
Det er ikke derfor, jeg går ind i organisationen.
Det handler ikke om penge.
Vagten, der åbnede nødudgangen ...
- Har I fundet ham? - Det har vi.
- Er han okay? - Ja.
Han er stadig i chok, men okay.
Da jeg kom ud på gaden, vendte jeg mig om ...
Og han ...
Han gik ind igen.
Kan I give ham det her?
- Jeg sørger for, at han får det. - Tak.
Hvordan går det med jer?
Vi taler jo kun om mig.
Er det nok med en politianmeldelse for at få adgang til fonden?
Ja. De åbner en sag og giver dig et forskud.
- Med det samme? - Ja.
Så begynder evalueringsprocessen.
Den omfatter samtaler med psykologer.
De skal fortælle, hvad De oplevede på Bataclan.
Det er et vigtigt møde, og normalt er der kun et.
- Har De stadig billetten? - Koncertbilletten?
Jeg fik den på mail, så ...
- Den spørger de vel ikke om. - Jo.
- Er du sikker? - Ja, det sagde de i går.
- Det er påkrævet nu. - Okay.
Midt i mørkets hjerte -
er nogle mennesker i stand til at redde hele menneskeheden.
Tak! Jean-Michel.
Goddag, Jean-Michel. Det er Chris fra "Stand for Paris".
Undskyld, jeg forstyrrer. Har du et øjeblik?
Det tager ikke lang tid.
Vi er stødt på nogle små problemer.
For at blive en del af organisationen skal vi bruge beviser.
Det kan for eksempel være din koncertbillet.
Ja. Må jeg bede dig om at sende den?
Ja. Okay.
Godt. Så sender jeg dig min personlige e-mailadresse.
Ja!
De er den fransk punks gudfædre.
Min mor hadede den sang.
Stiv Bators. Vildt langt ude, men et stort geni.
Han lod, som om han hængte sig på scenen.
Engang var han lige ved at dø.
Den kender jeg. Det er ikke punk.
Jo, det er, men måske mere radiopunk.
Den handler om en fyr, der føler sig ensom blandt folk på et dansegulv.
Den handler om ensomhed og livets katastrofer ... Er du okay?
Nico står dernede og spørger om koden. Jeg har jo givet ham nøglerne.
Er I sammen igen?
Undskyld. Hvad sagde du?
Ikke noget. Jeg er færdig. Jeg tager hjem nu.
Vi har ikke arbejdet så meget.
Alt er på plads til i morgen.
Jeg er ikke klar til det juridiske.
- Det skal nok gå. - Okay.
- Hej. - Godaften.
Nicolas, det er Chris. Går det godt?
Ja.
- Vil du have noget at drikke? - Nej tak.
Forstyrrer jeg?
Nej, Chris og jeg talte om punk og den slags.
Så skiftede vi til Billy Idol. "Dancing with me."
"Myself."
- Nå, I skal få lov at være alene. - Okay. Er du sikker?
Du er helt færdig, min pige. Vi ses i morgen tidlig.
- Skal jeg køre dig? - Nej, det behøves ikke.
Det er ikke til besvær. Jeg holder lige nedenfor.
Jamen, så okay.
- Hvordan har din ven det? - Bedre, siden han vågnede af komaen.
Ikke godt, men bedre.
Det sagde Émilie også.
Vincent er en rigtig kriger.
- Godt. Han var musiker, ikke? - Jo.
Émilie sagde, hvad gruppen hed. Hvad var det nu?
The Dancing Rats?
- Nej. - Hvad så?
- The Rising Rats. - Ja.
- Er gruppen blev splittet? - Ja, det er længe siden.
Faktisk ligner vi hinanden, vi to.
- Vi er begge indirekte ofre. - Ja.
Du prøver at hjælpe din ven, og jeg hjælper Émilie.
Vi ved, hvordan det er at være et rigtigt terroroffer.
- Er det her? - Ja.
- Er det dit sted? - Nej.
Jeg bor i en Airbnb lige nu.
Jeg skal til Los Angeles senere.
- På ferie? - Nej.
Min kæreste Fred er lydtekniker der.
Nå, men ... Tak.
Det er hårdt for Victor.
Det gør ondt at se sit barn vokse op så hurtigt.
Sig mig, hvad der skete den første aften, du var hos os.
- Har Émilie fortalt dig om det? - Nej, Victor.
Så fortalte Émilie mig, hvad du havde sagt til hende.
Ja, jeg kvajede mig virkelig. Det var virkelig dumt.
- Ville du rive tegningen i stykker? - Selvfølgelig ikke.
Selv ikke, hvis han ikke havde givet sig?
- Nej da! - Selvfølgelig ikke.
Du skræmte ham. Han vil ikke se dig igen.
Hvis du ikke truede ham, hvad er han så bange for?
Jeg må være ærlig og sige, at jeg ikke stoler på dig.
Jeg er nødt til at have en fornemmelse for folk.
Især med Émilie og dig.
Du og Émilie arbejder sammen i organisationen.
Men ellers er det slut. Er du med?
- Forstået? Er det forstået? - Klart og tydeligt.
- Tak. Farvel. - Farvel.
Fandens også.
- Hej. - Hej.
Den er fuld af olie. Det varmer godt.
Super. Tak skal du have.
Det er i orden. Jeg har styr på det.
Jeg ville tale med dig om noget. Jeg sagde intet, fordi ...
En af mine venner havde sin fætter med til en fest i august.
Han var også på Bataclan.
- En vens fætter? - Jeg talte ikke meget med ham.
"Hej, hvordan går det?"
Det føltes som i går.
Men for ham er det helt forbi.
Alle i Paris kender nogen, der var der.
De svin gjorde Paris til en landsby.
Det er rigtigt.
- Jeg er her, hvis ... - Godt.
- På fjerde sal. - Tak.
Hav en god aften.
VIGTIGT! RING HVER DAG
DE FANDT SAMMEN DEN 16. DECEMBER
DE BLEV VENNER
Hej, allesammen!
Hvis nogen har brug for at snakke, ved I, hvor jeg er.
Ny besked fra MYRIAM
Hvordan gik det? Svar, når du kan. Det haster ikke.
Fysioterapeuten var tilfreds, så det var jeg også.
Chris var der også.
Hun fik mig til at grine med sit fjolleri.
Hun er skør!
Hvis det er det, der skal til for et besøg, kan jeg også være skør.
Lad os vente, til jeg er præsentabel.
Hvad med dig? Hvordan går det?
Jeg keder mig på kollegiet.
Et billede?
Har du en guitar? Spiller du?
Lidt.
Her er vores organisations fantastiske vedtægter.
Smukt stemplet af vores dygtige myndigheder.
- Hvor sejt! - Nu har vi lagt fundamentet.
Men det er ikke slut. Der er flere spørgsmål.
For det første: Hvordan gør vi?
Vi skal bruge ressourcer, og det vil sige penge.
"Vincent, organisationen er grundlagt!"
Som nogle af os allerede har talt om, har vi har flere valg.
Enten ændrer vi meget lidt og bruger Facebook.
Så er det op til hver enkelt at hjælpe til.
Farid derovre lader os være her, så meget vi vil.
- Vi må gerne holde møder her. - Tak, Farid!
Det var så lidt.
Vi kan også lave vores egen hjemmeside med vores egne forummer.
Vi kan have et sted med psykologer og juridisk rådgivning -
og en eller to ansatte.
Vi har talt om det, og jeg synes, vi skal være mere professionelle.
Enig. Hvis vi skal fortsætte, skal det være seriøst.
Hvem tænkte I på?
Heldigvis har vi en som Émilie.
Hun tager imod nyankomne sammen med Chris.
Så er der Myriam, som har administrativ erfaring.
- To sæsoner på en musikfestival. - Kun to? Jeg har nul.
- På scenen? - Nej.
Jeg hjalp til med kedelige ting som lønninger og fakturaer.
Vi har aftalt møder den 19. på rådhuset i Paris -
den 26. i justitsministeriet og den 3. i regionskontoret.
Lige nu ser vi ingen hindring for, at de vil støtte os.
Ja, men vi ved ikke med hvor meget.
Émilie har lavet et budgetoverslag.
Med lokaler og to ansatte bliver det ikke under 150.000 om året.
Det er normalt, men det rejser et spørgsmål.
Skal vi være helt afhængige af offentlige midler?
Ja, det er meget vigtigt.
- Man kan ikke stole på staten. - Så er vi enige.
Men den slags frihed kræver løsninger.
- Chris, du har et forslag, ikke? - Jo.
Jeg tænkte på noget, som kan være følsomt for nogle.
Men sådan her tænkte jeg:
Vi kan arrangere en koncert.
Vi forhandler os til rabat på mad og drikke.
Virker det, laver vi flere.
- Det er en god idé. - Nej, ingen koncert.
Alle, jeg har talt med, kan lide det.
Nogle, der aldrig ville til koncert igen.
Som mig.
Har du et særligt sted og en gruppe i tankerne?
Nogle af jer ved, at jeg arbejdede i branchen.
Det er længe siden og mest i London, men jeg har en del kontakter.
Jeg tror, at jeg kan ordne det.
Har du virkelig mødt Iggy Pop?
- Émilie! - Hvad er det, jeg hører? Vent lidt.
- Fortæl, Chris. - Det er ikke det rette tidspunkt.
- Jo, det er da. - Jo, vi vil høre det.
Der er ikke meget at fortælle.
Jeg var i Manchester, uden for International 2.
Vi stod og ventede.
Jeg kiggede ind og så, at salen næsten var tom.
Rødderne gik rundt, og pludselig så jeg ham 15 meter væk.
Han kiggede på os.
Det så ud, som om han kiggede direkte på mig.
Så skete der noget helt vildt.
Han vendte sig om og løb direkte mod os.
Jeg blev næsten bange. "Hvad har han gang i?"
Han løb forbi vagterne, bredte armene ud og sagde:
"Hey, girl, what's your name?"
Jeg var chokeret. Jeg fik næsten et hjerteanfald.
"My name is Chris."
Han sagde:
"You're so special, Chris."
Han tog mig i sine arme og gav mig et kæmpe kram.
Det varede i to-tre lange sekunder.
Sikke et kram.
Så slap han mig, vendte sig om og gik.
Utroligt!
Jeg har ikke været i bad siden. Det var i 1996.
Så er Bastiens forældre her.
Okay. Jeg tror, jeg har glemt noget.
Bare rolig. Det skal nok gå.
- Tak. - Det var så lidt.
Hej, Vincent. Jeg er Nicolas.
Jeg er Émilies kæreste. Hun arbejder med Chris.
Hvordan går det? Holder du ud?
Farid.
- Kan vi få to kopper kaffe, tak? - Ja, selvfølgelig.
Hej, alle sammen.
Godt nyt!
Jeg er lige blevet installeret ved genoptræningen -
så jeg er tættere på de gamle.
Det er i Limousin.
Tak.
Kram til jer alle sammen.
- Hvordan går det, mor? - Godt.
- Du ser træt ud. - Lidt. Bare rolig, skat.
Sådan en ven ville jeg gerne have.
Ligesom Vincent og Chris.
Han har liket alle hendes opslag gennem ti år.
Har du set, at han forlader Paris?
Ja, jeg så hans opslag.
Jeg tjekkede gruppen The Rising Rats, men fandt intet.
Kan du ikke spørge Chris, hvad Vincent hedder til efternavn?
- Hvad søger du? - Jeg ville bare høre dem.
KONTAKTEDE DEN 13. JANUAR
- Fru Blandin? Værsgo. - Tak.
Jeg stod i baren ...
... ikke langt fra døren, da ...
- Fru Blandin? - Ja, undskyld.
- De holdt udkig efter Deres veninde? - Ja, men hun dukkede aldrig op.
Ved De hvorfor?
Hendes babysitter kom ikke. Det reddede hende.
- Så De var ved baren? - Ja.
Jeg ville gå rundt om baren -
men der var allerede alt for mange, der gemte sig under den.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Jeg var fuldstændig lammet.
Det var i det øjeblik, at jeg fik øjenkontakt ...
... med en af ...
Jeg husker ham, fordi han lignede min første kæreste.
Han var en god fyr.
Han havde søde og smukke øjne.
Og ...
- Og så var det, De begyndte at løbe? - Ja.
Jeg ved ikke, hvor langt jeg kom.
Jeg husker bare, at jeg faldt og blev liggende.
Helt stille.
Jeg hørte skuddene.
Mit højre ben sad fast ...
... under ...
... andre mennesker, som slet ikke bevægede sig.
Jeg trak hårdt.
Pludselig var jeg fanget i en folkemængde, som løb i panik.
En sikkerhedsvagt havde åbnet en nødudgang.
Jeg husker, hvordan folk løb, da han afsikrede sit våben.
Jeg kom ud på gaden og løb uden mål og med.
Jeg hørte skud overalt. Alle gjorde som mig, undtagen vagten.
Jeg så mig tilbage ...
... og han ...
Jeg så ham gå ind i salen igen.
Nu ved jeg, hvad mod er.
For midt i dette mareridt -
reddede den mand ikke kun liv -
men også en bestemt forestilling om menneskelighed.
Når jeg tænker på ham, siger jeg til mig selv ...
... at jeg ikke har ret til at bryde sammen.
Tak, madame Blandin.
Vincent, det er Nicolas igen ...
Vil du ringe til mig på 0639988722?
Jeg vil gerne tale med dig.
- Hej. Hvordan går det? - Ja. Kom indenfor.
- Vil du have noget at drikke? - Nej, jeg har lidt travlt.
Har du et problem?
Ja. Du ved godt, min ven Vincent, musikeren.
Han spillede i et band.
Der er en journalist, der skriver en bog om glam rock.
- Om hvad? - Glam rock.
Ved du ikke, hvad det er? David Bowie, Kiss, T. Rex, Queen.
- Ikke rigtig. - Okay. Nå, men ...
Fyren jagter min ven, som lige er blevet udskrevet fra hospitalet.
Sådan et røvhul!
Han kender ikke til Bataclan, for Vincent vil ikke tale om det.
Kan du ringe til ham og lade, som om du er Vincent?
Vincent prøver at trække sig, men fyren giver ikke op.
Han lader ham ikke være i fred. Min ven har brug for fred og ro.
For dig er det en enkel ting, og det hjælper ham helt vildt.
Er det ikke lidt overdrevet?
Du skal bare lægge en besked.
"Det er Vincent. Jeg har fået din besked."
"Beklager, det er ikke et godt tidspunkt. Du hører fra mig."
- Det er tydeligt. - Ja.
Kan du prøve igen, men lyde lidt mere fjern?
- Som om jeg var skæv? - Nej, du har været på hospitalet.
Sæt dig ned og slap af. Hold telefonen ...
"Hej, det er Vincent. Jeg fik din besked."
Det er perfekt. Mere ...
- Ringer han tilbage? - Mener du Vincent?
- Ja. Han siger, han vil gøre det. - Nej, det tror jeg ikke. Hvorfor?
Hvis jeg siger: "Jeg ringer måske", så forventer han intet.
"Måske" betyder jo "aldrig".
Det er ikke aggressivt, men han vil fatte det.
- Ja, helt sikkert. - Lyder det godt?
Ja, lad os gøre det.
Hvad nu, hvis han svarer.
Et ukendt nummer kl. 12 om natten ... Svarer han, lægger du bare på.
- Okay. - Er du klar?
Jeg ringer op. Her.
Telefonsvarer.
Det er Vincent.
Beklager, men vi kan ikke mødes.
Jeg orker det ikke nu, men jeg ringer måske. Farvel.
- Genialt! - Virkelig?
- Jeg improviserede. - Fedt! Godt gået.
- Fedt. - Super.
Men du må ændre beskeden på din egen telefonsvarer.
"Læg en besked, så ringer jeg tilbage."
- Skal vi gøre det med det samme? - Jeg gør det senere.
- Gør det nu. - Nej, jeg gør det nedenunder.
- Du glemmer det bare. - Nej, nej.
Okay. Vent lidt.
Måske ringer han fra et andet nummer.
Hvis det er et ukendt nummer, tager du den ikke.
- Hvor længe skal det stå på? - Du er en engel, Cédric.
Vincent skriver en sang til dig.
Sejt.
- Tak. Godnat. - Tak. I lige måde.
Pis!
For satan!
Kan De køre lidt hurtigere?
Émilie, det er Chris.
Jeg kom så hurtigt, jeg kunne.
Lægen sagde, det var et hjerteanfald.
Det kan ske ved posttraumatisk stress.
- Det vidste jeg ikke. - Det er ligesom gift i kroppen.
- Og Nicolas? - Han kørte Victor hjem til sin mor.
Jeg forlader organisationen.
Jeg kan ikke mere.
Det forstår jeg godt.
Mødet i Justitsministeriet ... Kan du tage derhen i stedet for mig?
Det er ikke rigtig mit område.
Det vil føles bedre, hvis det var dig.
Det er ikke kompliceret. Du skal bare presse dem.
Okay.
Jeg håber, vi får pengene.
Forleden talte vi om at ansætte nogen.
I så fald skulle det være dig.
Hvis du vil, selvfølgelig.
- Ja, da. - Tak for alt, Chris.
Chris. Hvorfor stikker du af?
Hvad er der galt? Hvad er du bange for? Mig.
- Du har intet at gøre her. - Jeg gør, hvad jeg vil.
Din historie om Vincent er god.
Når jeg kontakter ham, vågner han af komaen og forlader Paris.
Og knægten, der efterlod en besked. Tror du, jeg er dum?
Skriver du til ham? Har han svaret?
Jeg har familie, der arbejder i administrationen.
- Virkelig? - Du har en plettet straffeattest.
- Bedrageri, identitetstyveri ... - Ja, og jeg myrder børn.
Hold din kæft!
Du lader Émilie være.
Hun skal ikke drømme om penge fra staten, så hun ikke skal arbejde ...
Du har to valg.
Enten skriver du i gruppen, at du er helt knust -
men du rejser over til din kæreste i USA -
eller også offentliggør jeg din straffeattest.
Smut så.
Af sted! Skrid!
Er du okay?
Værsgo.
Det sværeste er at øremærke penge i mindst tre år.
Kommunens budget er fastlagt -
så hvis vi skal være realistiske, må vi her gøre en større indsats.
Når vi ser på detaljerne, for eksempel række fire på side 2 -
så foreslår I 27.000, og det er i den høje ende.
Det ville kræve regeringens godkendelse.
- Hvad ville det betyde for os? - At det tager længere tid.
Enten sørger I for at komme under 20.000 -
eller også ændrer vi det til faste udgifter.
Vi kunne dele det op med regionen.
Ja, det er en mulighed.
Der er et overordnet budget, der omfatter forsikringspengene.
Undskyld, men det føles, som om vi er gået forkert.
- Jeg er ikke med? - I sidder og prutter om prisen.
Rolig nu.
Vi prøver bare at forstå jeres driftsomkostninger.
Det, I prutter om, er invaliderede, overlevende og døde.
- Tal ikke sådan. - Vi taler om ofre.
Folk, der lider, og som vi prøver at hjælpe.
I taler om at flytte rundt på penge.
Glem ikke, hvad der ligger bag tallene.
Det er alle nok klar over. Jeg foreslår en kort pause.
Hvad siger I til dem, der ikke tør gå ud af huset eller ikke kan sove?
At det skal aftales med regionen?
En stor gruppe mennesker venter på støtte.
Men jeg kan jo fortælle dem, hvordan De ser på det hele.
- Vi kender flere journalister. - Kom.
- Det er op til jer. - Ja, selvfølgelig. Undskyld.
- Er du blevet vanvittig? - De æder os levende derinde.
- Vi må presse dem. - Hvad laver du?
Jeg tweeter. De må ikke gøre det her.
Hold op med det samme!
Vi er her for at forhandle, og det handler om offentlige midler.
Jeg ved, hvordan den slags fungerer. De typer prøver at snyde os.
Du er skør. Hvilke typer?
Du går hjem, så tager Myriam og jeg os af det her.
- Vent, Leon. - Gå hjem til dig selv!
Chris, jeg synes, at du var for hård, men det virkede!
De giver os mere, end vi håbede på.
Jeg ringer i morgen. Knus, Leon.
- Kan du spille elguitar? - Ja, selv med fødderne.
Han spillede med tænderne og bag om ryggen.
- Må jeg spille derhjemme? - Ja, jeg kan vise dig det.
Hej, Victor. Se, hvad jeg har til dig.
- Kan du lide den? - Sæt dig lige ind i bilen, Victor.
- Kan du vente på mig? - Okay.
Jeg kommer straks. Hvad fanden laver du her?
- Jeg sagde, vi ikke ville se dig. - Vi kom skævt ind på hinanden.
Nej, du er skør.
Jeg ringede til Émilie og besøger hende senere.
Jeg tror, hun har brug for mig.
Frem for alt tror jeg, hun skal sige sit lortejob op -
og forlade Paris.
Hun burde bo på landet tæt på naturen og alle dyrene.
For Victor er det vigtigt at have en glad og nærværende mor.
Så du har to muligheder, Nicolas.
Enten gør du, som du sagde, og gør din trussel til virkelighed -
men så må du gå hele vejen med det.
Så indser du måske, at du gjorde et par fjer til en skide høne.
For Émilie bliver det derimod skidehårdt.
Jeg ved ikke med dig, Nicolas, men jeg tror ...
... at man ikke må have et svagt hjerte.
Du er et uhyre.
Men der er en anden mulighed.
Jeg glemmer Émilie, og du glemmer mig.
Det lyder ikke så slemt, vel? Men det er op til dig.
- Er du okay? - Ja.
Chris og jeg skulle spise frokost, da jeg blev udskrevet.
Kan hun ikke?
Hun er sammen med et nyt medlem, som har det dårligt.
Hun gør ikke noget halvt.
Hun er fantastisk. Lige hvad organisationen har brug for.
Helt sikkert.
Jeg vil ikke høre mere om Bataclan.
Jeg vil væk fra det hele.
Jeg er her for dig.
Neel Rocco Iyuno