V PŘEDCHOZÍM DÍLU
To je Vincent. Byl v Bataclanu. Dvakrát ho postřelili.
Jsem Philippova přítelkyně.
Říkala jsem, abyste sem nechodila, dokud neuvědomíte jeho rodiče.
Jestli si někdo potřebuje promluvit...
Minule jsme probírali možnost založení organizace přeživších.
Victor říkal, žes mu roztrhala výkres.
Počítám do tří.
Sakra, mami!
Nemůžu tě přinutit, abys přestala, ale nechci být tvůj komplic.
Přišla jste do sálu před začátkem koncertu?
Ano.
Ačkoli je tento seriál inspirován skutečností, jedná se o fikci.
Všechny osobní příběhy jsou čistě smyšlené.
LEDEN 2016
Píšu s velkým dojetím.
Vincent se v noci probral z kómatu.
Přeložili ho na oddělení následné péče!
Obrovský dík lékařskému týmu, který o něj pečoval!
Vincente, netrpělivě očekáváme nové zprávy!
To je samozřejmě jen záloha.
Než si prostudují můj případ.
A co jinak? Držíte se?
Je to zvláštní.
Když jsem začala chodit na rockové koncerty,
matka měla strach, že se mi něco stane.
Mámy se zkrátka mají poslouchat.
O jaké částce v hotovosti se bavíme?
- Tři tisíce. - Tři tisíce?
To je slušná částka.
Omlouvám se, že vás obtěžuji s právničinou.
Jen pro upřesnění.
Zákon nám dává na proplacení šeku 14 dní.
Aby byl čas si ho ověřit.
Nerozumím.
Jedná se o státní orgán.
Národní garanční fond pro oběti terorismu.
Prověřujeme všechny atypické účty.
Zejména v případě klienta či klientky,
kteří se už vykázali falešným šekem.
Pane Girardine, udělala jsem chyby.
Ale svůj dluh jsem splatila.
Rozumím.
Ale o kontrolách rozhodlo vedení.
Tudíž další odškodnění obdržíte až poté,
co váš případ posoudí znalec.
Pokud ovšem...
vaše žádost nebude nakonec zamítnuta.
Šestnáctého mám schůzku s psycholožkou z Garančního fondu.
Budu jí znovu vyprávět svůj příběh.
Nevím, co bych měla dělat víc.
Víte, kolik bylo v Bataclanu obětí?
Myslím, že 90.
Devadesát jedna.
Od minulého čtvrtka.
Diane Casarová, 29 let, podařilo se jí utéct z kotle.
Schovala se v zahradním domku svých rodičů.
A podřezala si žíly.
Její matka je velmi aktivní ve skupině Stand for Paris.
Mluvím s ní skoro každý večer.
Pak je tu taky Armand Morin.
Vypráví mi o své těhotné ženě, která mu zemřela před očima.
Pane Girardine,
ze mě je prakticky bezdomovec.
Jen chci být k dispozici asociaci na pomoc obětem,
která mě potřebuje.
Dokážete to pochopit?
Tisíc pět set. Víc dát nemůžu.
DŮVĚRNÁ PŘÍTELKYNĚ 2. díl
Haló?
Cédricu? Jsem ve dvoře!
Podívejte se nahoru!
Zvedněte hlavu!
- V šestým patře! - Dobře.
Dobrý? Omlouvám se, výtah nefunguje.
Bývala by se mi hodila pomoc.
Tudy.
To je ten byt z fotek?
Jo.
Jasně.
V tom případě je 60 eur trochu moc.
Děláte si srandu?
Na fotkách jsem viděla super byteček v centru.
Ale zapomněl jsi napsat, že je bez výtahu.
Mizerně izolovaný.
A hodně vlhký.
Zapomněl jsi na hodně věcí.
Jo, ale já platím za elektriku.
Jo...
S tímhle toustovačem mi umrzne zadnice.
A co takhle 50?
Čtyřicet.
Cože?
A zaplatím ti hned na měsíc dopředu.
Na tři týdny.
Proč?
Nevím, kdy se rodiče vrátí.
Dobře.
Tak na tři týdny.
Můj Vincente, statečný bojovníku!
Nemůžu se dočkat, až se s tebou setkám!
Vincente, vítej zpátky! Inspiruješ nás. Myriam.
Ahoj všichni, tady Vincent!
Díky za vaše vzkazy, zpříjemnily mi probuzení!
Makám, abych se brzy postavil na nohy.
Chris, obzvlášť tobě dík za podporu!
Jeane-Micheli?
- Jsi v pořádku? - Jo.
Kontaktoval jsi Garanční fond?
Nemám zájem.
Rozmysli si to. Můžeš dostat odškodnění.
Kvůli tomu nadaci kontaktovat nechci.
Ano, ale...
Nejde mi o peníze.
Ten policajt, co otevřel nouzovej východ...
- Znáte jeho totožnost? - Ano.
- Je v pořádku? - Ano.
Je v šoku, ale bude v pořádku.
Když jsem se dostal na hlavní, ohlédl jsem se.
A uviděl jsem ho,
jak se vrací dovnitř.
Můžete mu tohle předat?
Zařídím to.
Díky.
A vy? Zvládáte?
- Ano. - Mluvíme jenom o mně.
Stačí podat žalobu na jakékoliv policejní stanici.
Abych se mohla obrátit na Garanční fond?
Přesně tak.
Založí si na vás složku a vyplatí vám zálohu.
Hned?
Ano, hned.
Pak začne proces posuzování vašeho případu,
který zahrnuje pohovor s psychiatrem.
Budete muset znovu popsat, co jste prožila v Bataclanu.
Ten pohovor je zásadní.
Většinou bývá jen jeden.
Máte ještě vstupenku?
Na ten koncert?
Přišla mi mailem.
- To ale nevyžadují! - Ano, vyžadují.
Vyžadují.
Jsi si jistá?
Včera jsem s nimi mluvila. Teď je to podmínka.
Uprostřed temnoty
se najdou lidé schopní vykoupit celé lidstvo.
Díky, Jean-Michel.
Haló, Jeane-Micheli.
Tady Chris ze Stand for Paris.
Omlouvám se, neruším tě?
Budu stručná.
Poslední dobou jsme museli řešit několik problémů.
Pro přijetí do asociace
je nově požadován důkaz.
Může to být například vstupenka na koncert Eagles.
Mohl bys nám ji poslat?
Ano.
Dobře.
Super.
Pošlu ti svůj osobní mail.
Konečně!
To jsou fakt otcové francouzskýho punku!
Matku jsem s touhle písní hrozně štvala!
Stiv Bators!
Smažka, ale naprosto geniální!
Ten chlap předstíral, že se na pódiu oběsí!
A jednou fakt málem umřel!
Tuhle znám!
Ale není to punk.
Je to punk.
Ale punk FM, co se hraje v rádiu.
Punk pro všechny, dá se říct.
Je to o klukovi, co se cítí sám v davu,
sám na tanečním parketu.
Je to o naší osamělosti, o našich pohromách.
O našich...
Děje se něco?
Nico je dole. Potřebuje nový kód.
Ale vždyť jsem mu dala klíče. Ten se naotravuje.
Jste zase spolu?
Promiň, co jsi říkala?
Nic, už jsem skončila.
Jsem na odchodu, neboj.
Moc jsme toho neudělaly.
Na zítřek máme vše připraveno. To bude dobrý.
Po právní stránce... Nejsem připravená.
- Neboj se. - Fajn.
- Ahoj! - Dobrý večer.
Nicolasi, to je Chris.
- Jak se máš, miláčku? - Dobře, a ty?
Ujde to.
- Dáš si něco k pití? - Ne, dík.
Vyrušil jsem vás?
Ne, bavily jsme se s Chris o punku.
Odbočily jsme k Billymu Idolovi.
"Dancing with Me".
"With Myself".
- Do háje! - To nic!
Půjdu, nechám vás.
Dobře. Jsi si jistá?
Jsi vyřízená, děvče zlatý.
Uvidíme se zítra.
Mám tě odvézt?
Ne, to je dobrý. Zvládnu to.
Mě to neobtěžuje. Parkuju dole.
Udělám to rád.
Tak dobře.
Jak se daří tvému příteli?
Co se probral z kómatu, je to lepší.
Žádná hitparáda, ale lepší.
To samý mi říkala Émilie.
Vincent je bojovník.
Tím líp.
- Je muzikant, že jo? - Jo.
Émilie zmínila jméno jeho kapely. Jakže se jmenuje?
The Dancing Rats?
- Ne! - Tak jak?
The Rising Rats!
Omlouvám se, moje blbost.
A oni skončili? Rozešli se?
Jo, už dávno.
Vlastně jsme na tom podobně.
- Oba dva jsme nepřímé oběti. - Je to tak.
Snažíme se jim pomáhat.
Ty svému příteli. A já Émilie.
Víme, co to je, být skutečná oběť.
Je to tady, ne?
- Ano, tady. - Dobře.
- Máš tady svůj byt? - Ne.
Pronajala jsem si tu byt přes Airbnb.
Pak poletím do Los Angeles.
- Na dovolenou? - Ne.
Za Fredem, to je můj partner.
Je zvukař.
Tak jo.
Děkuju ti.
Pro Victora to není snadný.
Bolí mě vidět, jak můj kluk najednou dospěl.
Pověz mi...
Co se stalo tehdy večer, kdy jsi u nás byla poprvé?
Émilie ti o tom řekla?
Řekl mi to Victor.
Až potom mi Émilie vyprávěla tvou verzi.
No jo. Zkrátka počínala jsem si...
hrozně nešikovně.
Jako debil.
Chtěla jsi mu roztrhat výkres?
Samozřejmě že ne.
I kdyby si postavil hlavu?
- Ne! - Jasně.
Vyděsila jsi ho. Už tě nechce vidět.
Takže...
Když jsi mu nevyhrožovala, z čeho má strach?
Budu k tobě upřímný.
Nevěřím ti.
Pro mě musí být lidi předvídatelní.
Hlavně kvůli Émilie a hlavně teď.
Klidně dál pracuj s Émilie v asociaci.
Ale mimo ni
to musí skončit.
Rozumíš?
- Je to jasný? - Rozumím.
- Je to jasný? - Ano.
- Díky. Hezký večer. - Jo, hezký večer.
Sakra!
- Zdar! - Ahoj.
Olejový kamínka. Vyzkoušel jsem je. Hřejou dobře.
Super!
Děkuju.
To je dobrý. Já už si poradím.
Chtěl jsem vám říct...
Neřekl jsem vám to, protože...
Jeden můj kámoš a jeho bratranec přijeli v srpnu na mejdan.
On byl taky v Bataclanu.
Kamarádův bratranec?
Moc jsem mu toho na večírku neřekl.
"Ahoj, jak se máš?"
Pro mě to je, jako by to bylo včera.
Ale...
Pro něj už všechno skončilo.
Skoro každej Pařížan zná někoho, kdo tam byl.
Ti parchanti udělali z Paříže vesnici.
Máš pravdu.
- Nejsem daleko, kdyby něco. - Jo. Fajn.
- Čtvrtý patro. Vlevo. - Děkuju mockrát.
- Hezký večer. - Vám taky.
Naléhavé! Volat každý den.
"Přišel jsem o celý svůj život."
Zkontaktováni 16. prosince.
Staly se z nich přítelkyně.
Volat 1x týdně.
Dobrý večer všem!
Jestli si někdo potřebujete promluvit, víte, kde mě najdete.
Jeden nový vzkaz od Myriam.
Jak to šlo? Odpověz kdykoliv. Žádný stres.
Fyzioterapeut byl spokojený, a tak já taky.
Byla u toho Chris.
Její hlášky mě rozesmály.
Je vtipná!
Je-li to podmínka, abych tě směla navštívit, taky umím být vtipná!
Počkejme, až se budu schopen ukázat na veřejnosti.
A co ty?
Jak se máš?
Nudím se na koleji.
Fotku?
Co ta kytara, ty hraješ?
Trochu.
Tady jsou konečně úžasné stanovy naší asociace!
Nádherně vytištěné našimi kompetentními orgány.
Bezva! Super!
Naše organizace je oficiální.
Ale tím to nekončí, naopak.
Potřebujeme si položit řadu otázek. Zaprvé, jak dělat věci správně?
K tomu potřebujeme prostředky. Mám na mysli peníze.
Vincente, asociace je oficiální!
Jak bylo řečeno, máme různé možnosti.
Můžeme všechno nechat, jak to je.
Základ bude i nadále stará dobrá facebooková skupina.
A pak bude záležet na dobré vůli těch, co jsou ochotni pomáhat.
Díky Faridovi máme místo,
kde se můžeme scházet. Mockrát díky, Faride!
Není zač, jste tu vítáni.
Nebo si můžeme dovolit vlastní web
a interní diskusní fórum, kancelářské prostory
pro psychologickou a právní pomoc
a jednoho až dva zaměstnance.
Už jsme o tom mluvili.
Přestat pracovat jako amatéři není špatný nápad.
Souhlasím.
Myslím, že všichni chceme pracovat profesionálně.
Dobře, ale s kým?
Máme štěstí, protože máme Émilie.
Ona a Chris přijímají nové lidi a pomáhají jim se orientovat.
A Myriam, která má zkušenost
s administrativou v asociacích.
Mám za sebou jen dvě sezóny na hudebním festivalu.
Jen dvě? Já žádnou!
- Na scéně? - Ne!
Pomáhala jsem s otravnými věcmi.
S fakturami, výplatami a tak.
Devatenáctého máme schůzku na radnici.
Dvacátého šestého na Ministerstvu a třetího na Regionální radě.
To jsou tři potencionální přispěvatelé.
Zatím není důvod si myslet, že nás nepodpoří.
Přesně tak, jen nevíme, jak moc.
Émilie nám připravila předběžný rozpočet.
S kancelářemi a dvěma zaměstnanci se pod 150 000 ročně nedostaneme.
Což je normální. Ale nabízí se otázka.
- Spoléhat se jen na veřejné zdroje? - To si nemyslím.
- Souhlasím. - To je moc důležité.
Nemůžeme spoléhat jen na stát.
V tom jsme všichni zajedno. Dobrá.
Ale abychom si uchovali tuto svobodu, potřebujeme řešení.
- Chris, určitě máš návrh. - Ano.
Něco mě napadlo.
Ale pro některé to může být citlivé téma.
Dobře, jdu na to!
Mohli bychom uspořádat velký koncert.
Vyjednáme si procento z občerstvení.
A když to bude fungovat, uspořádáme další.
- Jo! Mně se to líbí! - Koncert ne.
S kým jsem mluvil, tomu se to líbí. I těm, kteří tvrdili,
že už na žádný koncert nevkročí.
Například já.
Jak najdeš sál, kapelu?
Jak si to představuješ?
Někteří z vás vědí, že jsem v tomhle oboru pracovala.
Sice to bylo dávno a převážně v Londýně,
ale ještě mám pár kontaktů.
A myslím, že bych s tím mohla pomoct.
Opravdu ses setkala s Iggym Popem?
- Émilie! - Nic jsem neřekla!
Vážně? Počkejte chvíli!
Povídej, Chris.
Není vhodná chvíle!
Ale je!
- Tomu se říká grilování! - Chceme vědět všechno!
Nestojí to za řeč.
Byla jsem v Manchesteru, na ulici, před začátkem International Tour.
Čekalo nás tam víc.
Pak jsem uvnitř zahlédla sál, který byl skoro prázdný.
Technici chodili sem a tam. A najednou...
jsem ho uviděla, 15 metrů od nás.
Hodil po nás okem.
A já měla dojem, že se dívá na mě.
A pak se stalo něco neuvěřitelnýho.
Otočil se o 90
a rozběhl se přímo k nám.
Měla jsem docela strach.
Co se to děje, říkala jsem si.
Prodral se přes bezpečnostní kordón, rozpřáhl ruce
a zavolal na mě: " Hej holka, jak se jmenuješ? "
Sevřel se mi žaludek.
Zastavilo se mi srdce.
Ale odpověděla jsem mu. " Jmenuju se Chris. "
A on: " Jsi neobyčejná, Chris. "
A pak mě objal.
Vášnivě!
Trvalo to celé dvě nebo tři vteřiny.
Nepopsatelné objetí...
A pak mě pustil.
Otočil se a zmizel.
- Úžasný! - Neuvěřitelný!
Od té doby jsem se nesprchovala.
Bylo to v roce 1996.
Jsou tu Bastienovi rodiče.
Mám strach, že jsem všechno zapomněla.
Neboj. To bude dobrý.
Díky.
Není zač.
Ahoj, Vincente, jmenuju se Nicolas.
Jsem přítel Émilie. Pracuje s Chris.
Jak se máš? Zvládáš to?
Faride?
- Uděláš mi dvě kávy, prosím tě? - Hned to bude.
Ahoj, přátelé!
Velká novina!
Právě mě přijali na oddělení fyzioterapie,
poblíž mých rodičů
v Limousin.
Děkuju.
Moc vás všechny objímám.
Je ti něco, mami?
Dobrý.
Vypadáš unaveně.
To trochu jsem.
Neboj se, zlato.
Taky bych chtěl mít takovýho kámoše.
Co?
Jako má Vincent v Chris.
Lajkoval všechny její příspěvky za posledních 10 let.
Víš o tom, že opouští Paříž?
Jo, četla jsem jeho vzkaz. Skvělá zpráva.
Hledal jsem tu jeho kapelu, The Rising Rats.
Nenašel jsem ji.
Můžeš se zeptat Chris na Vincentovo příjmení?
Co vlastně hledáš?
Nic. Chtěl jsem si ji poslechnout.
Zkontaktováni 13. ledna.
- Paní Blandinová? - Ano.
Pojďte dál.
Stála jsem...
vedle baru.
Kousek od dveří,
když...
Paní Blandinová?
Promiňte.
Čekala jste na svou kamarádku?
Ano. Ale nepřišla.
Víte proč?
Její chůva nedorazila.
A tím ji zachránila.
Stála jste tedy poblíž baru?
Ano.
Chtěla jsem bar obejít,
ale už tam byla spousta lidí, kteří se pod něj chtěli schovat.
"Chtěla jsem obejít bar,
ale už tam byla spousta lidí, kteří se pod něj chtěli schovat."
Byla jsem naprosto ochromená. A v tu chvíli
se můj pohled potkal...
s jedním z...
Pamatuju si na něj, protože se podobal mé první lásce.
Byl to moc hodný kluk.
Měl...
něžné a krásné oči.
Tehdy jste se dala na útěk?
Ano.
Nevím, kam až jsem doběhla.
Vzpomínám si, že jsem upadla
a zůstala ležet na zemi.
Nehýbala jsem se.
Slyšela jsem střelbu.
Pravou nohu jsem měla zaklíněnou.
Pod...
jinými lidmi,
kteří už se vůbec nehýbali.
Silou jsem se vyprostila.
A v tu chvíli
mě pohltil dav.
Jeden muž z ostrahy totiž
zrovna otevřel nouzový východ.
Pamatuju si, jak se dav dal náhle do pohybu,
mezitím co oni nabíjeli zbraně.
Ocitla jsem se v Amelotově uličce
a dala jsem se do běhu.
Nevěděla jsem kam, protože se všude střílelo.
Všichni utíkali jako já, kromě toho muže z ochranky.
Když jsem se otočila,
on...
Viděla jsem ho, jak se vrací do sálu.
Teď už vím, co je odvaha.
Protože uprostřed té noční můry
ten muž
nejen zachraňoval životy,
ale i naši představu o lidskosti.
A když na něj pomyslím,
říkám si,
že se nemám právo hroutit.
Děkuji, paní Blandinová.
Ahoj, Vincente, tady zase Nicolas...
Můžeš mi zavolat, prosím tě?
Potřebuju s tebou mluvit.
Zdar!
- Jak je? - Pojď dál.
- Dáš si něco k pití? - Ne, nemám moc času.
Co máš za problém?
- Pamatuješ si na Vincenta? - Jasně.
Kdysi hrál v kapele.
Jeden novinář chce napsat knížku o glam rocku.
- Glam co? - O glam rocku.
Neznáš? David Bowie,
Kiss, T. Rex, Queen!
Moc ne.
Nevadí. Zkrátka...
Ten chlap Vincenta pronásleduje od chvíle, co opustil nemocnici.
Co je to za debila?
Zřejmě neví nic o Bataclanu,
protože Vincent o tom mluvit nechce.
Chtěla bych, abys tomu chlápkovi zavolal a předstíral, že jsi Vincent.
Čím víc se od něj Vincent distancuje, tím víc na něj tlačí.
Nedá mu pokoj.
A můj kamarád potřebuje klid.
Říkala jsem si, že to pro tebe bude maličkost.
A jemu se uleví.
Neskutečně.
Není to trochu přehnaný?
Stačí jen namluvit vzkaz.
Ahoj, tady Vincent. Četl jsem vaše zprávy.
Omlouvám se, ale teď se na to necítím. Zavolám. Nashle.
- Je to stručný a jasný. - Taky si myslím.
Mohl bys zkusit znít víc mimo?
Jako bych byl zhulenej?
Ne. Jako že tě právě pustili z nemocnice.
Posaď se. A uvolni se.
Telefon si dej na ucho.
Dobrý den, tady Vincent. Četl jsem vaše zprávy...
To je ono. Super.
Zníš mnohem víc...
A zavolá mu?
- Kdo, Vincent? - Jo. Říká, že mu zavolá.
Myslím, že ne.
Proč?
Protože když řeknu "Možná vám zavolám",
tak ten chlápek bude vědět, že to neudělá.
"Možná" znamená "nikdy",
ale není to agresívní. Není to tak, že nechce, ale nemůže.
- Souhlasím. - Chápeš?
Jo, uděláme to tak.
A co když odpoví?
O půlnoci a na číslo, které nezná?
Když zavolá, hned mu to típni.
- Dobře. - Jsme domluvení?
Připraven?
Vytáčím. Spusť.
Záznamník.
Dobrý večer, tady Vincent.
Omlouvám se, ale nemůžu se s vámi setkat.
Zatím se na to necítím. Možná vám někdy zavolám.
Nashle.
- To bylo super! - Jo?
Improvizoval jsem.
Bylo to perfektní. Bravo.
- Bezva! - Super!
Jen si teď musíš změnit svoje ohlášení.
Řekneš: "Zanechte mi vzkaz a já vám zavolám."
Aby to znělo neutrálně. Jo?
- Uděláme to hned? - Udělám to až pak.
- Udělej to hned. - Až doma.
- No tak! - Slibuju.
- Zapomeneš. - Nezapomenu. Až doma.
Počkej...
Může ti zavolat z jinýho čísla.
Když uvidíš neznámé číslo, neber to.
Jak dlouho to bude trvat?
Jsi anděl, Cédricu.
Vincent ti napíše písničku.
Super.
- Díky. - Děkuju!
- Dobrou noc. - Tobě taky.
A sakra!
Zatraceně!
Můžete jet rychleji, prosím vás?
Émilie, to jsem já, Chris.
Přijela jsem, jak nejrychleji to šlo.
Doktor říkal, že infarkt
bývá jedním z následků traumatu.
To jsem nevěděla.
Je to jako jed, který máš v sobě.
Co Nicolas?
Veze Victora ke svým rodičům.
Odejdu z asociace.
Nezvládám to.
Chápu.
Můžeš za mě jít
na schůzku na ministerstvu?
Popravdě...
Není to můj obor.
Uklidnilo by mě, kdybys tam byla.
Nepůjde o nic odborného.
Jen na ně musíš zatlačit.
Dobře.
Doufám, že ty peníze dostaneme.
Minule jsme řekli,
že kdybychom měli někoho zařadit na výplatní listinu,
byla bys to samozřejmě ty.
Jestli s tím souhlasíš.
Ano!
Díky za všechno, Chris.
Chris!
Proč utíkáš?
Co se děje? Čeho se bojíš?
Mě?
Tady nemáš co dělat.
Já si můžu dělat, co chci.
Pěknou historku o Vincentovi sis vymyslela.
Jen co jsem mu napsal,
probral se z kómatu a opustil Paříž.
A pak ten cucák, co mi nechal vzkaz na záznamníku.
Myslíš, že jsem blbej?
Nevěděla jsem, žes mu psal. Odpověděl ti?
Mám příbuzný ve státní správě.
- Opravdu? - Jo.
Máš záznam v trestním rejstříku.
- Podvod, krádež identity... - A taky jsem Jack Rozparovač.
Zavři hubu.
Nech Émilie na pokoji.
Přestaň ji podporovat v jejích stupidních snech.
Mávat jí před nosem státní podporou, aby přestala pracovat.
Máš dvě možnosti.
Buď skupině napíšeš milý vzkaz
a vysvětlíš, že ti to sice rve srdce,
ale že musíš odletět za svým přítelem do USA,
nebo na síť pověsím tvůj trestní rejstřík.
A teď zmiz.
Dělej! Vypadni odsud!
Jsi v pohodě?
Pojďte dál, prosím.
Pro nás je největší problém garantovat přiznané částky
po dobu minimálně tří let.
Uvědomte si, že rozpočet města
byl nedávno schválen.
Budeme-li realisté, tak v prvním roce
budeme muset na ministerstvu vyvinout větší úsilí.
A když se podívám na váš dokument podrobněji,
tak například na straně 2, řádek 4
navrhujete 27 000.
Což je opravdu horní hranice.
Taková částka vyžaduje
schválení od ministerstva financí.
A co to pro nás znamená konkrétně?
Že to může trvat déle.
Buď se uskrovníte, abyste se dostali pod 20 000,
nebo peníze navíc převedete do režijních nákladů.
Možná bychom to mohli nadnést na Regionální radě.
Eventuálně ano.
Jedná se o celkový výpočet.
Stejný problém máme s cenovou nabídkou pojištění.
Promiňte, ale mám pocit, že jsme vykročili špatnou nohou.
Jak to myslíte?
Omlouvám se, ale připadám si jako v hokynářství.
Pomalu...
Jen se snažíme pochopit váš provozní rozpočet.
Handrkujete se o našich raněných, našich přeživších, našich mrtvých.
- Takhle ne. - Co jsem řekla?
- Takhle nemluv. - Bavíme se o obětech!
O lidech, kteří strádají. My se jim snažíme pomoct.
Zatímco vy mluvíte o kolonkách.
Uvědomte si, kdo je za těmi čísly. Jsou to oběti.
Myslím, že si to uvědomujeme všichni.
Navrhuji pauzu pět minut.
Co řeknete lidem, kteří nedokáží vyjít z domu?
Nebo těm, co nemůžou spát?
- Že to proberete s Regionální radou? - Chris...
Na podporu čeká celá komunita lidí.
Je to jednoduché. Rozhlásím, jaký je váš pohled na věc.
- Známe spoustu novinářů. - No tak přestaň!
- Záleží na vás. - Ovšem.
Omluvte nás.
- Zbláznila ses? - Mažou si nás na chleba.
- Musíme na ně víc zatlačit. - Co to děláš?
Postuju a tweetuju. Tohle si za rámeček nedají.
Hned toho nech!
- Přestaň! - Co je?
Nemůžeš jim vyčítat, že vyjednávají.
Jsou to veřejné peníze. Je dobře, že je kontrolují.
Takové lidi znám!
- Pokouší se nás oškubat. - Neblázni.
Jaké "lidi"?
Teď běž domů.
- Vyřídíme to s Myriam. - Léone, počkej.
Běž domů.
Na můj vkus jsi byla až příliš přímočará.
Ale zabralo to! Podpoří nás. A víc, než jsme čekali.
Zítra si zavoláme.
Měj se, Léon.
Ty umíš hrát na elektrickou kytaru?
Umím hrát i nohama.
Zatímco on hrál zubama. A taky za zády.
Můžu si to doma zkusit?
To víš, že jo. Ukážu ti to.
Ahoj, Victore!
Něco pro tebe mám.
Líbí se ti to?
Nastup do auta, Victore.
- Počkáš na mě chvilku? - Dobře.
Přijdu hned, zlato.
Co tu sakra děláš?
Neříkal jsem ti, že tě nechci ani vidět?
Vykročili jsme špatnou nohou.
Ne, ty jsi blázen.
Volala jsem Émilie, později se za ní stavím.
Myslím, že mě fakt potřebuje.
A především si myslím,
že se musí vykašlat na svou podělanou práci
a zmizet z Paříže.
Měla by žít na venkově. Obklopit se přírodou.
Zvířátky.
Kvůli Victorovi.
Potřebuje šťastnou maminku, která tu bude pro něj.
Takže...
Máš dvě možnosti, Nicolasi.
Buď uděláš, co jsi řekl.
Splníš, čím jsi mi vyhrožoval.
Ale v tom případě do toho jdi natvrdo. Řízni do toho.
I když pak zjistíš, že jsi udělal z komára velblouda.
Pro Émilie to ovšem bude šok.
Nevím, co si o tom myslíš,
ale podle mě
to není nic pro slabé srdce.
Jsi zrůda.
Máš ještě jinou možnost.
Já zapomenu na Émilie.
A ty zapomeneš na mě.
To by šlo, ne?
Záleží na tobě.
Jsi v pořádku?
Domluvily jsme se s Chris, že spolu poobědváme, až mě pustí.
Ona nemůže?
Je s nějakou mladou členkou, která na tom není dobře.
Vždycky se angažuje až moc.
Je skvělá. Asociace potřebuje takovou jako ona.
Nepochybně.
Už nechci o Bataclanu ani slyšet.
Chci být od toho všeho co nejdál.
Jsem tu pro tebe.
České titulky Yveta Kasalická Iyuno 2024