Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
НОВ ЖИВОТ
- Не съм готова, не искам да я виждам. - Ана, седни.
Не искам да сядам, нито да я виждам. Кажете й, че съм размислила.
- Какво се е случило? - Нищо не се е случило.
Не съм готова.
Не ме принуждавайте да я видя.
Аличе!
Ана Фарнези?
Ще ни извиниш ли?
Молбата ти ме заинтригува.
Защо?
След дипломирането си не си правила нищо.
Осем години нито си работила, нито си учила. Защо?
После 5 г. си работила в библиотека. С какво се занимаваше?
С всичко. Бях сама.
Сам човек в цялата библиотека?
Не идваха много хора.
После те е наел социален кооператив и си работила в друга библиотека.
Да.
Разбрал съм, нали?
Какво?
Мисля, че съм разбрал.
- Разбирам, добре. - Какво правиш?
Остани, седни.
Започваш в понеделник.
Потърси си жилище.
Ако е възможно, не казвайте на никого.
Толкова ли е важно?
Да.
Добре, няма да кажа на никого.
Това е договорка между мен и теб.
- Довиждане. - Кога се връщате?
- Когато е готова. - Всичко хубаво.
- Тръгваме ли, татко? - Тръгваме.
Трябва само да запълня тази пукнатина.
Да не я оставяме да я вали, да я покрием.
Ние сме ковачи. Какво общо имаме с камбаните?
Сега ще я оставим тук, а после ще видим.
- Стига, татко. - Пий.
Защо?
- Помага. - Искаш ли да седнеш тук?
Ще хапнеш ли нещо?
Да.
Чу ли? Момичето иска да яде.
- Ще й дадеш ли твоето меню? - Да, разбира се.
- Вземи. - Благодаря.
Ще си поръчам ризото с гъби.
- С малко негазирана вода. - Добре.
Днес ти ли беше?
- Кога? - Когато товарех камбаната.
Защото не съм те виждал тук.
- Откъде си? - Защо?
Така, просто питам.
Ти откъде идваш?
Аз съм от тук. Роден съм тук и живея тук.
Ковач съм, баща ми също.
Това е всичко.
Антонио.
Ана.
Това е нашият архив. Съхраняваме вестници и списания.
Правим им дигитално копие.
- Добре. - Архивирала ли си някога?
Не е трудно. Ела, ще ти покажа.
Отвори програмата.
Не, тази.
Наред ли е всичко?
Тук пишеш заглавието на списанието...
Илария, аз съм.
Извинявай за онзи път. Изведнъж размислих.
Нямах желание.
Извини ли се на майка ми?
Как е тя?
Кажи й, че съм си намерила работа и се опитвам да свикна.
Но ще ми трябва още време.
Благодаря.
Момичета, ще слезете ли?
Какво става?
Нищо, добре съм.
Какво има?
И сестра ми е сред тези, които са подали молба.
Е, и?
Дипломира се, стажът й беше при нас,
а той е избрал теб. Защо?
Попитай него.
Ти не се казваш Ана Фарнези.
А как се казвам?
Как се казвам?
Какво се е случило?
Нищо.
Какво стана с Лара?
Нищо не се е случило с Лара.
Как се казваш?
Ана Фарнези.
Според Лара не е така.
Имаш ли нужда от нещо?
Радвам се, че сега ми говориш на "ти".
- Е? - Нищо.
Имаме договорка, не се притеснявай.
С мен играеш на сигурно.
Но трябва да ми се довериш.
Ана ми харесва.
Хубаво име.
Момичета, ще слезете ли?
Пристигна, трябва да тръгваме.
Това прилича ли ти на облекло за празник, за рожден ден?
Защо? Какво ми е?
Хубаво, щом се чувстваш добре така.
- Здравей, как си? - Добре, а ти?
Вече я взехме, трябва да започваме.
Не съм добре така.
Не, добре си.
Това е моят дом.
Долу работя, а там живея.
Там ли държите камбаната?
Да.
Започна ли вече да работиш по нея?
Не.
Защо?
Защото е твърде важна за всички.
Ще можеш ли никога да не ме разпитваш за мен?
- Да. - Наистина ли?
Мисля, че да.
- Защо не трябва да те питам... - Защото миналото е минало.
Не искам да говоря за него.
Трябва да ми обещаеш.
Обещавам.
- Чао. - Чао, приятен ден.
- Моля? - Тютюн.
- Кой? - Онзи.
- Този ли? - Да.
Дайте ми и хартийки и филтри.
Ти си новата в библиотеката.
- Да. - Как се казваш?
- Ана. - Да ги запиша ли?
- Добре. - Записвам 6,80.
- Благодаря. - Чао.
Закъснях ли?
Не, проблемът не е това.
А какъв е?
Обещах да пазя тайната ти, но не трябва да ме разочароваш.
И по-добре не закъснявай вечер.
Свърши ли работа?
- Заета ли си? - Не.
Ходила ли си някога на сметище?
На сметище ли?
- Не. - Искаш ли да дойдеш с мен?
- Добър ден. - Добър ден.
- Разписката. 75 евро. - Благодаря.
Напоследък няма много работа.
Не е нужно да се оправдаваш.
Просто исках да го знаеш.
Кое?
Че нямаме много пари.
Защо това трябва да ме интересува?
Не знам.
Може би някой ден...
Някой ден какво?
Не знам.
Извинявай, не исках...
Недей да ми се извиняваш.
Никой не е виновен.
Кога си свободна?
В понеделник.
Библиотеката е затворена.
Ходи ли ти се на море?
- На море ли? - Да, на море.
Не харесвам морето.
Тогава не знам.
Ще видим.
Какво ще правим сега?
Нищо.
Можем само да чакаме тя да реши да се появи отново.
На това се основава медиацията.
Тя ми е дъщеря.
Сигурна съм, че ако беше тук, пред мен, щеше да е по-лесно.
Ситуацията е специална, точно защото сте майка и дъщеря.
Много е деликатна.
Имам нужда отново да имам дъщеря.
Само това.
А камбаната? Как върви?
Нужно е време.
Има книжка, в която пише за нея.
Може да я представим в библиотеката,
преди да я монтирате отново на мястото й.
Не знам кога ще бъде готова.
А синът ти?
Защо си дошъл тук?
За камбаната.
Дръж ме в течение.
- Франческо? - Какво има?
Франческо, побързай.
Е?
Каква глупачка...
Ела!
Как върви?
Донесох ти това.
Вече съм я чела.
Значи ще ти купя друга.
Не искам. Четох книги 15 години.
Знам какво си направила.
Откъснала си страници от вестниците.
- Знам всичко, което си направила. - Какво искаш от мен?
Да оставиш Антонио.
Какво общо има Антонио?
Какво ще направи, ако разбере, че си била в затвора толкова време?
Засега Антонио не трябва да разбира.
Защо си толкова сигурна, че няма да разбере?
Защото те наех ли?
Защо точно теб?
Нямаш образование, нямаш опит. Защо точно теб?
Бях любезен.
Разбрах, че си в нужда.
Приех те,
дадох ти работа.
Прави каквото ти казвам, и тайната ти ще остане тайна.
Какво правиш тук?
- А работата? - Днес приключих по-рано.
Може ли да остана тук?
Татко, днес Ана ще остане с нас.
Здравей.
- Ще ми помогнеш ли? - За какво?
Ела.
Махни тези камъни.
Да я отвием.
Господин директор, проверих.
Ана Фарнези си е тръгнала.
Добре.
Остави.
Какво ви каза?
На кого си казал?
- На кого си казал? - Сега се върни на работа.
Антонио знае ли?
Облечи се, отиваме да ядем.
Е?
Не съм гладен, татко.
Ти върви.
Хайде, не се тревожи.
И аз не съм гладен.
За мен няма никакъв проблем.
Само исках да ти го кажа.
Благодаря.
Антонио?
Добър ден.
Чао.
Какво искаше?
Да разбере за камбаната.
Да тръгваме.
Искам само спокойствие. Камбаната не ме интересува, Ана също.
Не искам да знам нищо.
Човек трябва да е специален, за да бъде с убийца, знаеш ли?
Благодаря.
6 евро.
- Няма ли да ги запишеш? - Не.
Защо?
Всичко общо - 88 евро.
Няма ли да дойдеш?
Трябва да решиш. Или рискуваш да бъдеш щастлив,
или се грижиш за спокойствието си, както казваш ти.
Избери.
Не!
Ако ми беше обърнала повече внимание...
Не казвай нищо на никого.
Защото никой не вярва на такива като теб.
Допивам си виното.
Родила съм се втора и винаги съм била втора.
Виждах лицето на сестра си хиляди пъти.
Не ми даваше покой.
Винаги беше щастлива.
Затова го направих.
Тя беше щастлива,
а аз - не.
Усмихваше се в морето,
косата й беше мокра
и беше щастлива.
Нещата, които правеше, ме караха да се чувствам зле.
Не ги приемах.
Бях принудена да ги търпя.
На нея се падаше животът, а на мен - последствията.
Не издържам повече да се крия.
Такава съм.
Направих го.
Знам, че няма прошка за мен.
Но не мога повече да бягам.
Успях да държа сестра си под водата през цялото това време
и да слушам как крещи.
Вече не съм онзи човек.
Всеки ден мислех за това - в затвора,
след него и дори днес.
И не успявам да намеря обяснение.
Няма обяснение.
Опитах се -
смених си името,
града,
за да забравя всичко.
Но така и никой не забрави.
Престанах да съдя себе си.
Но не издържам повече сама.
Превод СТАНИСЛАВА КЛИСАРСКА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО