Doktorn, det här skeppet är himlen.
DETTA HAR HÄNT...
Och du är här...
för att hålla alla vid liv.
Oregelbunden andning.
Hjärtstartaren. Nu.
Jag har en puls.
Vi börjar likna ett team.
Jag har en hemlighet.
Att du är kär i Avery?
- Du har brutit mot koden. - Brokoden?
Vill du utlysa vapenvila?
Inga fler slagsmål över tjejer.
Du betyder nåt.
För mig.
Många nya ansikten i år.
Det skämtet var gammalt redan första gången du sa det.
Herregud. Mycket nytt av allt.
Wow.
I nödsituation, använd implantaten att flyta på.
Ni är hemska.
Det som pågår är en sjukdom som heter kroppsdysmorfi.
Patienterna på plastikkirurgiveckan går på smärtstillande och havsluft.
Vad gör ni?
Kapten och Tristan skojar om folk
som är offer för en industri som utnyttjar dem
och får dem att betala för det.
Och här kommer exploatören själv.
- Vem är det? - Lenore Laurent.
Hennes man Maruy äger kryssningsrederiet.
De äger också en kedja plastikkirurgikliniker.
Hon bokar skeppet varje år för sina största klienter.
Efter sina operationer får de läka ombord.
Men hennes egentliga motiv är
att hon är tänd på kapten.
Inte alls... vad du nu sa.
Bobby Massey!
Hon har sett mig. Le nu, kom.
Min äventyrare!
Lenore Laurent.
Du blir yngre för varje år.
Åh, du.
Vad har du gjort?
- Lite Juvéderm eller Restylane? - Nej.
- T, va? - Nej.
Bara solsken, sömn och lite solskydd.
Hur mår Maury?
Bara bra!
Så länge han proppar i sig kallskuret och vitt bröd.
Som alltid.
Kära du, säg ditt namn igen.
Varför tänker jag Harvey?
Det stämmer, jag heter Harvey.
Det är Avery.
Hon är vår begåvade specialistsköterska.
Avery.
Just det.
Vackert, namnet alltså.
Jag hoppas vi är på bättre humör i år.
Mina patienter betalar beaucoup dollars och förväntar sig glada ansikten
som välkomnar och sköter om dem.
Ms Laurent, ska jag visa din svit?
Och jag går.
Jag kommer och stör dig senare.
Okej, jag ser fram emot det.
Tata. Kom nu.
Jag kan bara inte göra den här veckan mer.
Den är totalt emot allt jag tror på.
Tänk dig den här tiden nästa år,
då har du slutproven klara och ska bli läkare.
Tack, men en hög osorterade kompressionsplagg
väntar på mig.
Jag klarar inte att stanna här.
Det är han, Ken-dockan.
Vem då?
Mannen som gjorde sig lik Ken.
Han har en realityserie med Barbie, Skipper och Allan. Hela gänget.
De ägnar sina liv åt att se ut som dem.
Kom igen. Den verklige Ken-dockan.
Jag känner inte denne verklige Ken-dockan.
Får jag fråga dig en sak?
Ta det inte personligt. Är du bi?
Nej, jag är besatt.
Kalla mig ett fan. Han är inspirerande.
Malala är inspirerande. Han klär sig som en plastdocka.
Nej, han är plastdockan.
Gott folk, jag har sett allt nu.
Inget kan chockera mig mer.
Jag säger adjö.
Hej.
- Nej. - Jag behöver läkarvård.
- Hjälp, nån. - Snälla.
Det är inte möjligt.
Mamma!
Min Pom Pom, min Tri-Tri.
Jag behöver dränera dem.
Får jag låna honom lite?
Du är rättmätig ägare, varsågod, fru...
Von Dreesen.
- Caroline för dig. - Okej.
- Pom Pom. - Pom Pom?
Vilken tur jag har. Min egen privatsköterska.
Jag vet inte vad som är värre, mamma.
Att du har gjort ett ansiktslyft utan att säga till mig,
eller att du bara dyker upp.
Jag var rädd att du skulle hoppa av.
Vad sägs om det här rummet?
Jag sa vid incheckningen: "Min son är sköterska här.
Jag har inte sett honom på över två år.
Jag måste åka ut mitt på havet för att träffa min pojke."
Hon uppgraderade mig.
Du kan det där.
Frun, vi har isen ni beställde. Menade ni såhär mycket?
Ja, ta in den.
Sådär.
Tack så mycket.
Godafton, mina damer.
Flytande eller fast ikväll?
Flytande.
Fantastiskt.
Godkväll.
Flytande eller fast?
Ursäkta mig.
Vad tror du att du har på dig?
Vi har en klädkod.
Lämnade du resväskan i hamnen?
Nej, bara min förmåga att bry mig.
Vad händer här?
Som du ser är hon klädd som en gondoljär.
Avery.
Gå och byt om.
Vi pratar om det sen.
Och ett leende skadar inte.
- Din lilla sköterska är i farozonen. - Åh nej.
Det beror på dig, Bobby.
Jag heter Robert, och nej, och du är skyldig mig en dans.
Snälla, hon kan bättre än att bestraffas av mig.
Jag är ledsen. Jag pratar med henne.
Pratar?
Jag föredrar handling.
Tja...
Kanske inte så mycket action för snart.
Maury då? Han är din man och min chef.
Det är jag med.
Jag har två ord till dig, Bobby.
Inget äktenskapsförord.
Om Maury och jag sjunker som Titanic får jag hälften.
Det inkluderar dig, skeppet och allt därtill.
Okej.
Ledsen.
Det störde mig.
Herregud. Förlåt.
Hej.
Ledsen. Jag blev precis presenterad
för fascinerande ny medicin därinne.
Du verkar vilja prata om det.
Nej, jag processar det bara.
- Jag heter Ken. - Jag vet.
Jag är ett stort fan.
Jag är Max, skeppets läkare.
Inte mitt typiska sällskap.
Jag har en läkarfråga till dig.
Jag har hört att ni har specialutrustning.
En kryoterapikammare.
- Två, faktiskt. Vill du se? - Ja.
Okej.
Här är vår kryoterapi.
Hans och hennes kammare.
Kan det vara hans och hans?
Jag utmanar dig.
Så du har gjort brösten nyligen?
Japp, jag har byggt upp dem med träning.
Men la till ett implantat för att få den perfekta formen.
De var det sista.
Davidsstatyn är komplett.
- Kenstatyn. - Precis.
Jag såg din tv-serie, förstås.
Jag fascinerades av hur du beskriver dig själv som en konstnär
som arbetar på dig själv.
Min mammas motto var: "Du kan bli allt du vill."
Jag tog det bokstavligt.
Och du?
Vad skulle du vara om du fick välja?
När jag var liten ville jag bli en Chesapeake Bay Retriever.
Det finns grupper för det.
KOM TILL SJUKRUMMET.
Jäklar. Nåt kommer in.
Dags att gå.
Uppfattat.
Tack.
Det är min fjärde bröstjförstoring.
Inget sånt här har hänt förut.
Tredje gången var ingen match, eller hur?
Vad är din behandlingsregim?
Antibiotikasalva för ärren.
Inget mot smärtan?
Jag fick piller men jag vill inte äta syntetiska saker.
Ta in syntetiska saker i kroppen.
Det är förståeligt.
Det enda som funkar är is.
Har du lagt på is ofta?
Hela dagarna.
Jag skulle gå omkring med två hinkar om jag kunde.
Okej, då...
har du frostskador.
Kan du ta ett varmt bad?
Iskristallerna måste brytas upp så ingen vävnad skadas.
Jag ger dig CBD-salva mot smärtan. Det är naturligt.
Kommer huden att läka?
Det röda går bort,
men tyvärr är det frostskador,
så vävnadsskadorna är permanenta.
Du kommer att få blåsor.
Med tiden kan du göra ett hudtransplantat.
Men nu måste vi göra så att du är bekväm.
Kan vi inte göra det nu? Ett hudtransplantat är väl inte svårt.
Är inte ett hudtransplantat svårt?
- Sköterskan. - Ut i hallen. Nu.
Den attityden slutar du upp med genast.
Du jobbar åt mig, förstått?
Jag tjänar patienterna.
Och enligt vad jag kan se
är vården de behöver mentalvård.
Jag jobbar inte för dig.
Det har du rätt i, syster.
För du är avskedad.
- Doktorn sa att mer kokain... - Jag vet vad han sa, Jessa.
Jag var med.
Jag har fått nog av det ändå.
Efter den här resan.
Jag skojar inte.
Om du inte pluggar klarar du inte provet.
Så enkelt är det.
Jag hjälper dig inte som förra gången.
Du utnyttjar inte mig, absolut inte.
Pippa.
Din näsa faller av.
Du kommer att klara dig.
Enligt min erfarenhet är tiden viktigast i såna här fall.
Din erfarenhet av att näsor faller av?
Jag har lyckats med andra avulsioner.
Hur gick det till?
Fillern i Pippas senaste näsoperation är acetonbaserad.
Vissa substanser i koncentrat...
Hör du det, Pip?
Nej, det betyder att det var bra.
...kan få få utfyllnaden att lösas upp och acetonet läcker ut.
Det börjar äta upp de omgivande vävnaderna
vilket orsakar att näsan faller av.
Det jag tänker sätta på är tillfälligt.
Oroa dig inte, Lenore har pratat med en plastikkirurg
i LA som är specialist på att sätta tillbaka näsor.
Jag ser ut som Phantom of the Opera.
Det var en Broadwaykryssning för ett par säsonger sen.
- Det är det bästa jag kan göra. - Du har plundrat kostymrummet, va?
Du ser ut som Lady Gaga.
Vad gjorde du med näsan, kastade du den?
Jag trodde att du blev avskedad.
Det är jag. Men jag ska avsluta resan.
Det går att fixa. Du behöver bara prata med Lenore.
Det kan jag inte, Tristan.
Hej. Hur går det?
Ibland kan vi ge dem hela världen.
Andra gånger är det bästa vi kan göra att ge dem deras näsa i en ask.
- Det kommer inte att gå. - Luktsinnet är faktiskt
- otroligt generativt. - Inte näsan, hennes avsked,
jag låter dig inte sluta. Jag har pratat med kapten.
Han ska prata med Lenore.
Jag bad dig inte om det.
Jag vill inte leva kryssningslivet längre.
Det skulle komma förr eller senare. Jag är tacksam.
Ditt stipendium då? Ska du bara ge upp?
Jag går vidare.
- Otroligt att du gör så mot mig. - Mot dig?
Jag är varken din mamma eller flickvän.
Jag behöver det här.
Ledsen att du har blivit övergiven av din mamma eller nåt,
men ta inte ut det på mig.
Jag lägger mig inte i.
Men skulle jag säga nåt var det lite för hårt.
Toppen. Du med. Nu hatar alla mig.
Jag gillar dig.
- Det är så snyggt. - Jättesnyggt.
Ja.
Lite rodnad och svulllnad, men inget utom
en normal läkning efter en operation.
Okej.
Jag måste vara extra försiktig.
Med alla mina operationer är blodförgiftning en risk.
Smart av dig att komma in, absolut.
Vi håller ett öga på det under veckan.
Jag är inte orolig.
Ursäkta. Gjorde det ont?
Nej då.
Många är fascinerade av mig,
men de flesta är inte så snälla.
Jag har nog inte mött någon så äkta och sig själv som du.
Det är coolt.
Du är också cool, doktorn.
Jag menar allvar.
Du ser människan i människorna.
Du kan inte hjälpa det.
Du vet inte hur ovanligt det är.
Godmorgon. Städning.
Fortsätt med bröstkompressionerna. Vi är nästan framme.
- Hjärtstartaren. Nu. - Ja.
Redo.
Han är asystolisk. Det finns ingen rytm. Vi kan inte chocka honom.
Försök igen.
Fortfarande asystolisk.
Jag känner ingen puls.
Initiera avancerade livsuppehållande åtgärder.
Intubering?
- Max. - Syret försvinner.
Vi måste intubera nu.
Max.
Blodtrycket är 190/50.
Max.
- Max! - Sluta.
Han är död.
Dödstid, 08:13.
Vi måste få honom till nedre däck.
Kod 4178. Vi behöver en tvättvagn.
Kan vi inte använda en bår?
Det är inget sjukhus.
Vi kan inte valsa fram med ett lik.
Passagerarna ska inte traumatiseras,
utan ha en glad och trevlig upplevelse.
Så gör vi här, Max.
Han då?
Vi är skyldiga honom mer än att ligga i smutsiga lakan.
Det är bara för att få ner honom
till bårhuset.
- Vart ska vi? - Blomstershopen.
Varför ska vi dit? Vi skulle ju till bårhuset.
För att blomstershopen är bårhuset.
Det är skeppets största nedkylda utrymme.
Hej, Sadie.
När patienter dör plötsligt bevarar vi dem här tills vi är i hamn.
- På riktigt? - Ja.
När nån dör ger vi passagerarna blommor
för att få utrymme här. Göra det bästa av situationen.
Vi får inte göra en fullständig obduktion.
Men jag måste veta, har vi en smitta?
Nekros, vävnadsdöd.
Avancerat erytem utanför snitten tyder på en spridd inflammation.
- Så nej. - Blodförgiftning?
Det var det han var rädd för när han kom.
Du kunde inte veta att det skulle gå så snabbt.
Vi har skapat ett paradis här.
Men glöm inte, det är allt det är.
En konstruktion.
En illusion.
Världen är fortfarande världen.
Och allt vi kan göra
är att segla vidare.
Jag ringer myndigheterna och meddelar hans närstående.
Jag skriver dödscertifikatet.
Det var en mindre post-operativ svullnad. Du gjorde vad du skulle.
Jag ska veta om mina patienter riskerar att dö i sömnen.
Jag är hjärtekrossad.
Så sjukt. Stackars pojke.
Jag har en överraskning åt dig.
Imorgon tas mina bandage av.
Och du och jag ska åka seabob. Jag har anmält oss.
Vet du vad det är?
Ja, det gör jag.
Som jetskidor, fast under vatten.
Jag har jobb, mamma. Jag har inte semester samtidigt.
Kom igen. Jag vill göra nåt för dig.
Vet du vad du gör?
Det är samma sak varje gång du kommer.
Kärleksbombardemang.
Kväver mig med tillgivenhet och sen...
sen försvinner du
jag vet inte hur länge.
Min valp, min Pom Pom, var kommer det pratet ifrån?
Vet du varför jag alltid har varit din valp?
För att jag trodde att det var mitt fel
varje gång du åkte.
Jag var livrädd att om jag släppte dig utom synhåll
så skulle du försvinna.
Och det...
det gjorde ont.
Du är inte snäll, Tri Tri. Du vet inte hur det är att ha ont.
Min mamma var orättvis. Hon älskade mig inte.
Ser du vad du gör?
Jag försöker säga hur jag känner, och du får det att handla om dig.
Jag har verkliga problem.
Och de förstör för mig.
Jag kväver andra med min ömhetstörst.
Du kan inte säga så till mig.
Och särskilt från kvinnor som inte vill ha mig.
- Vad tror du det beror på? - Sluta!
Jag vill inte höra mer.
Förstår du inte?
Jag är din mamma, och du är min baby.
Gör jag dig illa gör det mig ännu mer illa.
Vet du vad? Mitt hjärta...
- Vart ska du? - Jag kan inte...
- Jag behöver luft. - Okej.
Precis i tid.
Du kan gå. Jag är van vid det.
Mamma?
Följ mitt finger.
Bara med ögonen.
Pom Pom, ring Don och dr Tibanye. De vet vad som behöver göras.
Jag säger att hon mår bra.
Hon gör det för att jag slutligen avslöjade henne.
Hon försöker avleda det. Det är så hon gör.
Kanske. Men jag är bekymrad över de ryckiga rörelserna.
De chorealiknande symptomen i huvud och händer.
Hon tar metoklopramid för illamående efter operationen.
Är inte det en biverkning?
Jo, men jag vill ändå röntga.
Vi borde titta i hennes journaler.
Jag ska bara
ringa Don och hennes läkare.
Vem det nu är.
Hon skriver ner allt, minns allt.
Vänta.
Titta här.
Fredag 23 december Lördag 23 december
Det är olika handstil.
Ja, hon tappar i finmotoriken.
Vad sa du om din mammas minne?
Vi beställer ett gentest.
Vad betyder "HTT-genexpansion"?
Det finns bara hos dem med Huntingtons sjukdom.
Min farfar, din morfars far,
dog av Huntingtons sjukdom.
Jag var bara tio år, men jag glömmer aldrig.
Det var hemskt.
Finns det fortfarande ingen bot?
Medicinsk forskning har kommit långt
sen dess.
Hur lång tid har jag kvar?
Säg sanningen.
Med behandling,
kanske tio goda år till.
Kanske mer.
Max och jag ska prata med din läkare när vi kommer till Monaco.
Vi tre tillsammans ska...
ta fram nästa steg. Mediciner
- och... - Okej.
Tack.
Är det allt?
Ja.
Jag lovade dig att åka seabob, och överger inte det.
- Det är om en halvtimme. - Mamma, det här är...
Det är mycket att processa.
- Jag vet. - Så du kan ta tid på dig...
Jag vet. Det är mycket att processa.
Och jag kommer att inse till slut,
och få de rätta känslorna.
Men just nu är allt jag vet...
att du hade rätt.
Jag har varit frånvarande.
Jag har begått misstag. Och har jag bara tio år kvar
ska jag ägna så mycket tid jag kan åt att kompensera för det.
Hämta din våtdräkt.
Okej.
Hur mår du?
Under den senaste veckan har jag förlorat en patient,
och diagnostiserat en till med en dödlig sjukdom.
Så lite deprimerad för närvarande.
Det finns saker man inte kan förhindra.
- Jag kunde ha gjort mer. - Vi kunde alltid ha gjort mer.
Har du aldrig förlorat en patient förut?
Flera.
Jag har sett mycket död.
- Men inte sen... - Inte sen du var patienten.
Han var där med mig, Ken. På sjukhuset.
När jag först blev isolerad
gav alla mig böcker och filmer,
bra litteratur, bra filmer.
Men då jag stirrade döden i ögonen
hade jag allt djup jag behövde.
Det jag ville ha var skräp.
Enkel, lätt, icke-krävande reality-tv.
Kens serie visades mitt på dagen.
Så det var Ken och hans vänner, och jag.
Han, en kvinna som spelade Barbie, en Skipper och en Malibu Ken.
Och i början tyckte jag att det var skräp,
men när jag fortsatte titta
tyckte jag att det var riktigt mänskligt.
En kille på en resa för att upptäcka sig själv.
Och när jag låg där
utan att veta om jag skulle vakna upp nästa dag,
fann jag att frågorna som ställdes i den serien talade till mig.
Och jag är glad att vara pojke...
Du vet, vem är jag?
Vad vill jag?
Hur vill jag bli ihågkommen?
Assistans, tack.
- Jag har en medvetslös patient. - Vad händer?
Jag fann henne i kramp. Inga trauman.
VI måste flytta henne.
Vi kollar snittplatserna. På tre. Ett, två, tre.
Hon har inte tagit antibiotikan. Helvete!
Nekrotiserande fasciit. Vi måste vara snabba.
Vi ger henne vanlig saltlösningsbolus.
Antibiotika. Vancomycin, laddningsdos.
Clindamycin, 600 var åttonde timme. Och jag behöver vävnadskultur.
- Vad fan är det som händer? - Ut. Du får inte vara härinne.
Det är sterilt. Vänta på mitt kontor.
Jag kommer om fem minuter. Tack.
- Avery, in med droppet. - Okej.
Du måste förstå.
Vanna är inte bara en patient, utan min personliga shopper.
Vilket för mig är ett förhållande närmare än familjen.
Så jag vill veta exakt vad som händer.
Vävnaden runt implantatet är infekterad.
Vi måste få bort den så det inte sprider sig.
Så att ta bort vävnad påverkar inte implantaten?
Just nu gäller det hennes överlevnad.
Jag förstår.
Jag är ingen ond häxa.
Men hennes estetikkirurgi är en del av den hon är.
Det finns flera sätt att angripa det.
Debridering, vakuumassisterad stängning, men jag ska vara ärlig,
det kan påverka implantaten.
Då gör vi inte nåt av det.
Vi gör allt det.
Precisionsdebridering. Ett lager hud i taget.
Vakuumassisterad stängning för att ta bort allt som är kvar.
Hur är det med postoperativ spridning?
Riktad kryoterapi. Vi har maskinerna.
Finns det nån bakterie kvar kommer den inte att spridas.
Det stimulerar också kollagentillväxt,
vilket minimerar ärrbildningen. Hjälper huden att se bättre, friskare ut.
Borttagandet av vävnad måste vara exakt.
Jag kan göra det.
Jag kan.
Jag tar den andra åsikten.
Du kommer att spräcka det.
Nästa steg, vakuumassisterad stängning.
Jag ser fram emot att shoppa när vi kommer i hamn.
Du? Aldrig.
Vill du komma till stranden före lunch?
Jag ska surfa, men det finns en bar.
Jag vill gärna, Pom Pom,
men jag vill också ha sjögräsmattor till alla rum i villan.
Mina nya bästisar vet ett ställe där de är billiga.
Messa mig var du är.
- Gör det. - Okej.
Vi ses snart.
Hejdå.
Hej, ett bord för två.
Den här vägen.
Tack.
Ursäkta mig.
Jag är ledsen. Hon kommer om...
Jag har ett par... Du kan vänta i baren.
- Ja... - Är platsen upptagen?
Är det honom du väntar på?
Ja.
- Självklart. Ha så trevligt. - Tack.
Okej.
Låt höra.
Vet du vad som suger?
Att lära sig en läxa.
Och man kan inte gå tillbaka.
Man kan inte göra osett det man fått se.
Inga fler ursäkter.
Vad har du plötsligt sett?
Kanske var det aldrig verkligt.
Jag var aldrig kär i Avery.
Jag var betagen.
Det är bara ett mönster.
Hela tiden med kvinnor i maktposition.
Hon får mig alltid.
Hon kommer tillbaka, och lovar att aldrig lämna mig,
och jag vet bättre än att tro henne...
Jag trodde det skulle bli annorlunda...
den här gången.
Enligt min erfarenhet...
förändras människor. De kan det.
Men sällan när man väntar sig eller vill det.
Eller när man behöver det.
Jag är ledsen, Tristan. Det suger.
Ja.
Så medan vi är vuxna,
och eftersom...
Hörde jag dig ge mig din välsignelse?
Eller? Är det en dålig idé?
Att ligga med en underordnad?
Självklart är det fel.
Det är 2024. Har du varit nedfrusen de senaste fem åren?
Men allt är inte svartvitt.
Livet är knäppt.
Många träffas på jobbet.
Folk träffas på jobbet.
Om ni tror att det är på allvar...
Hur allvarligt kan det vara?
Den här tiden nästa år är hon antingen avskedad eller läser till läkare.
Och när hon är klar med det...
Då är du 65.
Alltså.
Du har en strid du inte kan vinna.
Jag gick på internatskola, vet du det?
Vi tar öl.
- Ja. - Hej.
Fröken.
- Du glömde din... - Gud, min näsa.
Du är en livräddare.
De postas nog inte internationellt. Tack så mycket.
- Hej. Har du sett... - Kära mamma? Nix.
De sa att hon gick av i Mazatlán.
Tog ett flyg, sa inte ens hejdå.
Är du okej?
Nej.
Men jag kommer att bli.
Och du?
Avery berättade om din kontakt med Ken.
Förlåt att jag drev med det.
Det kom plötsligt. Jag är inte klar med det än.
Vi har gjort tre kryssningar,
och har några dagar ledigt.
Vad sägs om att gå till hotellet,
beställa rumsservice och se på Archer?
Jag vet att det inte är ett avslut...
Men en bra plats att börja.
Tack.
Jag hörde att du söker stipendiet.
Jag hörde att jag skulle söka nytt jobb.
Sluta. Du är inte avskedad.
Det är bara sånt man säger för att vara kaxig.
Anledningen till att jag behåller dig
är vad du gjorde för min Vanna.
Hon är den enda på jorden som vet mina storlekar
i Chanel på långt håll,
så tack.
Varmt varsågod.
Vad gäller stipendiet,
har du min rekommendation.
Vilket är värt nåt.
När jag låg på sjukhus i veckor
var min enda kontakt med yttervärlden genom ett litet fönster, vinkande.
Så...
att se Ken på tv, hela gänget...
Ni var det närmaste jag hade vänner.
Jag pratade med er.
Som om vi hängde där i rummet ihop.
- Jag det att det låter galet, men... - Inte alls.
Det är vad dockor är till för.
Att vara en vän när det inte finns nån annan.
Ken var ett levande bevis på att ingen är född till hjälte.
Vi gör oss till de hjältar vi behöver.
Jag hatar att fråga, men kan du visa var han ligger?
I testamentet stod vi som hans närmaste,
så vi ska ta kroppen och ordna med begravningen.
Jag är verkligen ledsen att jag inte kunde göra mer.
Många läkare vill inte ens träffa patienter som vi.
Du tog emot honom. Det räcker.
Översättning: Madeleine Person