Serialul e inspirat dintr-un caz francez din anii 1995-2018.
Infracțiunile și disparițiile prezentate sunt reale.
Scenele care prezintă ancheta și viețile private sunt fictive.
scanare în curs Gel XYC678/T67
Potrivire Gel XYC678/T67
Stocare și listare rezultat
JUDECĂTOR C. ARQUEY
Intră!
Dnă căpitan Robin?
Îmi pare rău, dnă judecător, dar e urgent.
Gata. Am găsit pe cineva în Baza de Date ADN.
Ascult.
Jean-Jacques Rançon, 54 operator de motostivuitor.
Condamnat pentru viol și agresiune sexuală.
Locuia lângă gară.
Atunci ne-a scăpat printre degete.
Știm de ce apare în baza de date?
Și-a amenințat fosta soție cu moartea acum trei luni.
E în baza de date de doar trei luni?
Laboratorul a făcut comparația din întâmplare.
Puteam să-l ratăm.
DIVIZIA PENTRU MINORI CONDAMNAT PENTRU VIOL
El e.
Acesta este miracolul nostru.
FETELE DIN GARĂ
Ce mai faci?
Bine, tu?
- Salutare! - James, fratele meu!
Frate!
- Era și timpul, frate. - Ești bine, frate?
Despre ce vorbești? Hai, frate!
- Ce se întâmplă? - Iese.
Sunt bine, mersi.
Arestați-l!
- Hai! - Poliția!
La pământ!
- Hai! - La pământ!
Hai, vino încoace!
La pământ!
Mâinile la vedere!
Bun. Nu te mișca!
I-am pus cătușele.
E imobilizat.
Ridică-te! Hai, ridică-te!
Ridicați-l!
Haide, ridică-te!
Ridică-te!
- Tu ești Jean-Jacques Rançon? - Da.
E ora 13:45. Ești arestat
pentru omor cu premeditare.
Luați-l!
Haideți, băieți!
Nu pot să cred că se întâmplă asta.
Parcă visez.
Șaisprezece ani.
O să-ți amintești asta toată viața.
Serios.
Vin.
Felicitări, Flore!
Sunt foarte mândru de tine.
Mulțumesc, dle comisar.
Mulțumesc.
Șefa!
Bravo!
- Felicitări! - Mulțumesc.
Frumos arest!
Bună treabă!
Bravo, Damien!
O meriți.
Mulțumesc frumos.
Sunt mândru de voi, domnilor.
Nu-i așa?
Uitându-mă la fețele voastre,
îmi dau seama că unii dintre voi erau copii când a început acest caz.
Și, desigur, mă gândesc și la ceilalți.
La cei care au fost cu noi la început,
dar care nu mai sunt în echipă.
Menționez asta
pentru că lumea a evidențiat rapid eșecurile din acest caz.
Iar eu mereu am răspuns spunând că echipele mele
au muncit din greu zi și noapte timp de 16 ani,
cum au putut mai bine.
Iar astăzi avem ocazia să dovedim
că nu uităm victimele
și că nu abandonăm niciodată la familiile.
Deci, în numele tuturor familiilor,
părinților, copiilor, fraților, surorilor
și al celor care nu și-au pierdut încrederea în noi,
vreau să înțelegeți că azi e datoria voastră
să-l faceți pe acest individ să vorbească.
Proba ADN nu va fi de ajuns. Trebuie să mărturisească.
Bărbatul este Jean-Jacques Rançon, manipulant șomer,
și e suspectat de uciderea Leïlei Chakir și a lui Marianne Perez,
fiind posibil să fie vinovat pentru dispariția Tatianei Andujar.
Un caz halucinant!
Șaisprezece ani cu zeci de suspecți, percheziții, arestări,
sute de interogatorii
și, pentru mult timp, cu frustrarea provocată de lipsa progreselor.
Poliția a confirmat arestarea unui bărbat de 54 de ani
în cazul fetelor dispărute de la Gara Perpignan.
Suspectul tocmai a fost luat în custodie.
Se zice că n-a făcut nicio mărturisire.
Dispariția Tatianei Andujar din 1995,
și uciderea Leïlei Chakir și a lui Marianne Perez din 1998
au rămas nerezolvate până în acest moment.
Împreună cu familiile, întregul oraș a așteptat răspunsuri
în timpul anchetei de 16 ani.
L-am găsit datorită progreselor științifice,
dar depinde de noi să obținem mărturisirea.
Împreună.
Pentru ultima dată.
NU CORESPUNDE PROFILULUI
NU E MEDIC NIMIC DE RAPORTAT
Puteți scoate cătușele clientului meu?
Căpitane!
Nu eram sigură că vei veni.
N-am vrut să-ți fur laurii.
Da.
Am crezut că era un doctor cu o sală de operații în dubă.
În cele din urmă, era un tip cu un cuțit.
Am fost departe, nu-i așa?
Da.
Important e să facem asta împreună.
S-o facem bine de data asta.
S-a găsit vreo legătură cu dispariția Tatianei Andujar?
Nu. Atunci, în 1995, era la închisoare, în nord.
Ispășea o pedeapsă pentru viol.
Am vorbit cu șeful poliției din Amiens și… n-a fost învoit.
N-a fost el.
Bine.
Deci nu avem nicio probă împotriva lui, în afară de pantoful Leïlei, nu?
Exact.
Înainte să menționez asta, vreau să-l fac să vorbească.
Să-i câștig încrederea.
Așteptăm asta de 16 ani.
MAI SUNT 47 DE ORE
Dle Rançon, ne puteți povesti despre copilăria dvs.?
Ați crescut cu părinții dvs., nu-i așa?
Tata era zidar, iar mama era…
Nu era cea mai deșteaptă.
Și frații dvs.?
Suntem 13.
Dar nu am crescut cu ei.
Au fost luați de la părinții mei la naștere.
Dvs. nu ați fost luat?
Nu, sunt singurul copil pe care au avut voie să-l păstreze.
De ce?
Nu știu.
Ce ne puteți spune despre relațiile dvs.?
Durata și numărul copiilor.
N-am avut prea multe.
Au fost… Solange, timp de un an.
Agnès, timp de o lună.
Și Nathalie, cinci ani,
dar a plecat cu fiul nostru, Thomas.
De ce?
Am fost la închisoare. Am pierdut custodia.
Și apoi?
După aceea… au mai fost și altele.
A fost Marie,
dar n-am stat mult cu ea. Nu era foarte frumoasă.
Ce gen de femei vă plac?
Orice tânără cu sâni mari.
Îmi plac sânii mari.
Da, și mie îmi plac sânii mari.
Înțeleg.
Mereu am fost cu femei mai tinere.
Ca Leslie, ultima.
Câți ani avea Leslie când ați cunoscut-o?
Ea avea 16 ani, eu aveam 44.
Serios?
Și ați avut copii cu ea?
Doi.
Magalie și Yannick.
Nu știu unde sunt acum. Mi-ar plăcea să-i văd pe ei și pe mama lor.
MAI SUNT 45 DE ORE
Considerați că sunteți un seducător?
Da, am avut succes la femei.
Dar ele sunt cele care vin la mine.
Nu le caut eu, ci ele, pe mine.
Bine.
Credeți că…
Adică…
E posibil ca, poate o dată,
să fi devenit puțin violent cu o femeie?
Nu, n-am fost niciodată violent cu femeile.
Nu din câte știu.
Pentru că pe 20 ianuarie 1992,
când locuiați la Amiens,
ați fost implicat într-un caz de viol
sub amenințare cu arma și ați fost condamnat la opt ani de închisoare.
Ne puteți spune ce s-a întâmplat?
A trecut o femeie pe lângă mine, mi-a plăcut cum arăta,
așa că am decis s-o urmăresc pentru că voiam să fac sex cu ea.
Și apoi?
Apoi mi-am scos cuțitul, femeia s-a dezbrăcat…
Stați așa! De ce un cuțit?
Vorbesc cu dvs. De ce un cuțit?
Credeam că nu sunteți violent cu femeile.
Cuțitul mă face să mă simt puternic.
Înțeleg.
Și apoi?
Ce s-a întâmplat?
Apoi ea s-a întins, eu am urcat peste ea,
am făcut dragoste cu ea și am ejaculat foarte rapid.
Apoi i-am lua geanta și am plecat.
Am sunat-o noaptea.
Am sunat-o de câteva ori.
Poliția a localizat apelul și m-a arestat.
De ce ați sunat-o?
Ca să o văd din nou. Am vrut să mai fac dragoste cu ea.
Desigur.
Nu are deloc empatie.
E complet egocentric și…
Dacă-l forțăm să vorbească despre Marianne și Leïla,
nu o să ne zică nimic. E interesat doar de el.
Atunci, ce recomanzi?
Păi…
O să-l las să vorbească despre el
și, când o să simt că i-am câștigat încrederea,
o să-l fac să vorbească despre Leïla, apoi Vidal o intervină ferm.
Ești de acord, Vidal?
Trebuie să-l facem să vorbească în seara asta.
Pentru că avocatul lui va trage de timp
și ne va ruga să-l lăsăm să doarmă.
Nu putem permite asta, bine?
Nu-i lăsați să-și impună ritmul!
Când îl prindeți, nu-i dați drumul!
Bine?
Bine.
MAI SUNT 43 DE ORE
Când ați ieșit din închisoare, ce ați făcut?
Când am ieșit, am vrut să plec departe.
M-am dus la Perpignan,
cel mai sudic oraș din Franța.
Și unde ați stat?
La Hôtel du Midi, cel mai ieftin hotel.
- Ați spus Hôtel du Midi? - Da.
Și uneori ieșeați pe balcon?
Da, ieșeam pe balcon. Fumam și mă uitam la oameni.
Ce făceați în timpul liber?
V-am spus, mă plimbam prin cartier.
Îmi luam kebap de pe Bulevardul Gării și mă relaxam.
Dar pe unde vă plimbați?
Prin Perpignan.
Pe unde, mai exact? Mă interesează.
Prin toate cartierele din Perpignan.
Și o luați pe Bulevardul Gării?
- Da. - În regulă.
Cunoașteți numele „Leïla Chakir”?
Da, am auzit acest nume. Leïla Chakir.
Da, cred că i-am auzit numele la TV când a murit.
O să vă arăt o poză cu acea persoană.
O recunoașteți?
Nu, n-am cunoscut-o. V-am zis că i-am văzut poza.
A apărut în ziare.
A fost înjunghiată mortal, nu? Ruptă în două?
Știți unde i-a fost găsit cadavrul?
Da, lângă supermarket, nu departe de cafeneaua Figueras.
Da, exact.
Aveai vreun motiv să mergi prin acea zonă?
Poate să mergi la cumpărături,
să cumperi un ziar. Chestii mărunte, orice.
Poate aveai un prieten pe acolo?
- Nu. - Nu?
- Atunci, o iubită? - Nu.
Nicio iubită?
Poate erai client fidel al vreunui bar?
Asta era? Era un bar?
Mergi în baruri, nu?
Nu.
Nu merg în baruri.
Asta mă surprinde, pentru că…
Spui că-ți place să te plimbi pe Bulevardul Gării,
dar nu-ți place nimic din ce există acolo!
Vă rog.
Bine, în regulă.
Orice faci aici, să știi că nu funcționează!
Nu, nu merge.
MAI SUNT 41 DE ORE
Spuneți-mi, dle Rançon,
ce știți…
despre folosirea profilurilor ADN în ceea ce privește procesul legal?
Ați auzit despre asta?
Cred că da.
Dacă găsești ADN-ul cuiva,
înseamnă că persoana a fost prezentă la locul faptei.
Exact.
V-am găsit profilul ADN unde a fost găsită Leïla Chakir.
Ce aveți de spus în legătură cu asta?
Nu se poate. Nu avea cum să fie acolo.
Bine.
Acesta e un raport despre o legătură genetică
realizat de banca de date ADN în 10 octombrie 2014,
între ADN-ul găsit pe un pantof care aparține victimei
și mostra dvs. biologică.
Ce aveți de spus despre asta?
N-am nimic de spus. N-am fost acolo.
Ce vreți să spun?
Avem nevoie de o explicație logică.
Cum este posibil?
Nu știu.
Nu știi. Ai uitat. Ești obosit.
E destul de simplu.
Ai avut vreun contact cu Leïla Chakir? Da sau nu?
Nu.
Bine. O să repet întrebarea.
E foarte simplu.
Ai avut vreun contact cu Leïla Chakir?
Nu, nu, și nu!
Atunci, de ce ADN-ul dvs. s-a găsit la locul faptei?
Nu știu.
Nu pot să răspund la întrebare.
N-am mai văzut așa ceva până acum.
La început, părea că nu-i pasă.
Apoi l-am împins să se incrimineze și s-a eschivat.
E un prădător.
Are instinct de supraviețuire.
Cei de la arhivă au găsit ceva?
Nimic incriminator.
Nicio legătură cu victimele.
Deci avem un pantof cu un ADN incomplet.
Știm deja că avocatul o să facă praf această probă în instanță.
„Da, clientul meu a găsit un pantof pe drum.
„L-a luat de pe jos, și l-a aruncat în canal.”
Gata.
Deci suntem terminați dacă nu mărturisește.
Și e aici de 12 ore.
Și mai ai 36 de ore ca să-l prinzi.
Treizeci și șase.
Nu face aceleași greșeli stupide pe care le-am făcut eu pe vremuri!
Trebuie să-ți păstrezi mintea limpede.
04:24 JOI, 13 OCTOMBRIE
Lasă-i pe băieți să-l zăpăcească, și apoi intervii.
AU MAI RĂMAS 28 DE ORE
Ascultă-mă bine,
ADN-ul tău nu a ajuns singur pe pantof.
Tu ai omorât-o?
Nu.
Ai omorât-o pe Leïla Chakir?
Leïla Chakir avea 19 ani, fir-ar să fie!
Știi despre ce vorbim, așa că răspunde!
Ai omorât-o? Da sau nu?
Ai omorât-o?
Nu.
Ce căuta ADN-ul tău pe pantoful ei, nemernicule?
În regulă, haideți…
Înțeleg.
Ai fetișuri.
Poftim?
Da, asta e.
Îți plac pantofii fetițelor?
Ești obsedat de pantofi.
N-ai nimic de zis?
Ca ăsta. Recunoști pantoful ăsta?
Te excită?
Uită-te la el!
Nu l-am văzut în viața mea.
ADN-ul tău e pe el, idiotule.
Cum a ajuns ADN-ul tău acolo?
Zi-ne tu, că noi suntem proști!
Cum a ajuns ADN-ul tău pe pantof?
Cred că toți suntem niște imbecili.
Înțelegi ce spunem?
Uită-te la mine!
Te întreb pentru ultima dată.
Ai omorât-o pe Leïla Chakir?
N-am ucis niciodată pe nimeni.
Niciodată.
AU MAI RĂMAS 9 ORE
Obosește. Tu urmezi.
Ascultă!
În lumea lui, ce a făcut e normal.
Trebuie să…
pătrundem în mintea lui.
Înțelegi?
Află ce-l sperie!
Dă-mi țigările tale!
Acum fumezi?
Dă-mi țigările!
Mersi.
Puteți să ne lăsați, vă rog?
E copilul tău?
Iris.
Ca floarea?
Da.
Pe ai tăi îi cheamă… Magalie și Yannick, nu?
Da.
A mea are șase ani.
Yannick are patru ani și…
Magalie are șase ani, ca Iris.
Nu mi-am văzut fiica de două zile.
Nu s-a mai întâmplat asta de când s-a născut.
Nu e bine.
Întoarce-te la ea după ce terminăm aici!
Deoarece copiii…
Am sunat-o ieri, să-i spun povestea de noapte bună.
Ce fel de povești îi plac?
Povești pe care le inventez.
Povești pe care le știm cu toții…
Lucruri pe care le inventăm pentru a le învăța pe fetițe cum să se comporte.
Să se teamă de dragoni și de lupi…
Nu vreau ca fiica mea să creadă că asta înseamnă viața.
Să-ți fie frică.
Copiii n-ar trebui să se teamă.
Sunt prea mici pentru asta.
Tu știi ce e frica.
Da, știu.
Copiii tăi… Nu i-ai lăsat niciodată să se teamă.
Nu.
Nu le-ai făcut niciodată rău.
Niciodată.
Deci, vezi tu, suntem la fel.
Știi cum e să-ți iubești copiii.
Așa cum fac…
părinții lui Marianne.
Părinții Leïlei.
Știi de ce se tem?
Acele mame?
Că nu vor afla niciodată ce au pățit fiicele lor.
Nu le poți lăsa să nu afle.
Așa e.
Eu le-am omorât.
Tu?
Da.
Tu ai omorât-o pe Leïla Chakir?
Da.
Și pe Marianne Perez?
Da.
Îți luăm declarația sus, bine?
Bine.
Duceți-l sus!
Sabueso A mărturisit
Drace!
Nu acum.
Dar trebuie să…
Am zis că nu acum.
Bine.
Drace!
Pa, Nico!
Pa! Pleci?
Da.
E în regulă.
Dnă Perez, îmi pare rău că ați așteptat atât, dar…
S-a rezolvat. Suntem siguri. A mărturisit.
E vinovat.
Împreună am început asta, împreună am terminat-o.
Ai avut dreptate.
Dar nu s-a terminat.
Da, știu.
Mai spune-mi o dată de ce ai vrut să faci asta.
Să fii polițistă.
Ți-am spus deja.
Nu.
Nu-mi spune iar povestea cu iubitul
și cu examenul pe care l-ai dat întâmplător.
E o cacealma bună.
E bună, dar… nu cred.
Din cauza surorii mele, Anaïs.
Am înțeles ce s-a întâmplat abia după ce s-a sinucis.
N-a îndrăznit să spună nimănui.
Nici părinților mei…
nici mie…
și cu siguranță nu polițiștilor.
Îmi pare rău.
Mă duc să-mi văd fiica.
Bună idee!
Pa, căpitane!
Bărbatul arestat marți la Perpignan
a recunoscut, în sfârșit, acuzațiile în birourile poliției.
Progresul științific a permis redeschiderea cazului.
Jean-Jacques Rançon, de 54 de ani,
a recunoscut că le-a ucis pe Leïla Chakir și pe Marianne Perez,
așa că va părăsi sediul poliției și va fi dus la procuratură
pentru o audiere în fața procurorului și a judecătorului,
înainte de a fi pus în arest preventiv.
DUMINICĂ, 24 SEPTEMBRIE 1995
MONTANA SEARĂ SPECIALĂ - SEARA FETELOR
Îmi pare foarte rău.
Jean-Jacques Rançon n-avea cum s-o fi răpit pe Tatiana.
Atunci era la închisoare.
Nu, să nu vă pară rău! E bine pentru Carmen.
Cât despre mine, mai există un suspect.
Am găsit asta în lucrurile Tatianei, când mă pregăteam să mă mut.
În ziua dispariției, fiica mea și-a petrecut seara
în barul lui Christopher Delpech.
Ar trebui să-l interogați.
E îngrijorător, dar nu el era proprietarul barului Montana în '95.
Da, dar nu cumperi un bar din senin.
Înainte de asta, trebuie să fi frecventat acel loc.
Doar ulterior.
Asta nu e o dovadă. Îmi pare rău.
În plus, când am investigat uciderea Norei,
n-am găsit nimic care să-l lege de Tatiana. Nimic.
Dar cum rămâne cu romanul polițist pe care l-a numit după fiica mea?
Știu că e frustrant, dar nu e o dovadă.
Trebuie să ne gândim la alte indicii.
La alte motive.
Poliția din Perpignan. Vă ascult.
Da, eu…
Înțeleg, dnă, dar nu are cum să fie el.
Puteți să-mi spuneți data exactă?
În 1963, Jean-Jacques Rançon avea trei ani.
Nu avea cum să fure mașina mamei dvs.
Cum adică „Așa, și”?
Dar… înțeleg, doamnă.
Jean-Jacques Rançon nu era șofer de autobuz.
Exact. Îmi pare rău.
La revedere! O zi bună!
Toată ziua am primit apeluri false.
Am avut un Jean-Jacques Rançon olog,
un tip care crede că l-a văzut azi stând la pândă lângă gară.
Drăcia naibii!
Cine e Sonia Hamady?
Bine. Ați sunat la Criminalistică. Vă rog să așteptați.
Tu ai preluat acest apel?
Da, mi-l amintesc.
Povestea ei nu era foarte coerentă. Nu prea înțelegeam.
L-a recunoscut pe Rançon la TV.
A zis că el e tipul care a atacat-o în ianuarie 1998.
Dar nu ar fi prima mincinoasă…
Tu ai notat adresa asta?
Da.
Bulevardul Belfort…
Rahat!
E lângă gară.
Lângă hotelul lui Rançon.
CĂUTARE HAMADY, SONIA
Să vedem…
Deci…
Se pare că a fost abordată de individ…
„Înjunghiată de câteva ori…”
„Plagă întinsă în zona abdomenului…”
Atac armat?
Ce fel de clasificare e asta?
Caz respins.
De ce n-am auzit de cazul ăsta?
De ce n-a făcut procurorul legătura?
- Ce naiba înseamnă asta? - Nu știu.
Dna Hamady?
Da.
Sunt căpitanul Flore Robin. Departamentul de Criminalistică Perpignan.
Dnă Hamady, mă auziți?
Promit că puteți vorbi liber cu mine.
O să vă ascult.
Dar cel mai important e că o să vă cred.
Alo? Mă auziți?
Dacă nu spuneți nimic, nu va fi condamnat pentru ce v-a făcut.
Oricum merge la închisoare.
Desigur. Va fi închis pentru tot restul vieții.
Dar, dacă v-a făcut ceva, vreau să fie condamnat și pentru acea faptă.
De ce?
Vreau să puteți spune la tribunal:
„Uite ce mi-ai făcut! O să plătești pentru asta.”
Ați spus că l-ați recunoscut?
Știți la ce mă gândeam
în timp ce-și băga cuțitul în stomacul meu?
Mi-am zis: „Sonia, amintește-ți fața lui!
„Amintește-ți zâmbetul lui glacial și pervers,
„dinții lui stricați, privirea lui întunecată și sadică!
„Amintește-ți tot!
„Statura lui, mâinile enorme…”
Trăiesc cu fața asta de 16 ani.
Îmi amintesc tot.
Îmi amintesc cum respira,
respirația care îi duhnea a tutun și alcool.
Văd cuțitul,
lama care strălucea.
Aud cum mi se sfâșie pielea. E un sunet ciudat.
Și îi văd ochii.
Ochii lui îmi spuneau că urma să mor în acea noapte.
Ești foarte curajoasă, Sonia.
Dacă îmi permiți, aș vrea să vin la tine acasă.
Să-ți iau declarația.
E foarte importantă.
Îmi pare rău.
Promit că nu te voi abandona.
Câte alte victime o fi lăsat în urmă?
Câte vieți distruse? Vieți frânte?
Reduse la tăcere?
Justiția nu e niciodată completă.
Mereu există cineva pe care nu-l poți condamna.
ZIUA DE NAȘTERE A LUI ALEX
- Filmează? - Da!
Tu mi l-ai dat, mamă.
Nu ne mai filma!
Ajunge!
Cum îl cheamă pe prietenul tău?
Nu, a plecat cu mine.
Cum îl cheamă pe prietenul tău?
Mai știi ce a zis?
Stai să mă gândesc!
Îți amintești acel moment?
Îmi amintesc, dar… Nu-mi amintesc ce a spus.
- Stai puțin… - Derulează înapoi!
Da, mersi.
Hai, amintește-ți!
Cum îl chema pe prietenul ei?
Păi…
De ce mă întrebi asta?
Nu știu, eu…
Nu știu, simt că mi-a scăpat ceva.
E stupid, dar…
Nu mai știu unde să mai caut.
LA MULȚI ANI, ALEX
Da, ne-am împrietenit.
Cunoaște mulți oameni din industria restaurantelor și…
- Manuel! - Cum îl cheamă pe prietenul tău?
Christopher Delpech.
- Serios? - Da.
Christopher, ca pe vărul tău, și Delpech, ca pe cântăreț?
- Exact. - Da.
Deasupra iazului
Dintr-odată am văzut
Niște păsări sălbatice
Da.
A, T…
I.
A.
N… A.
Perfect!
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Am moștenit niște obiceiuri de la Sabueso.
Asemenea lui, și eu aveam dosare personale.
Înregistrări uitate.
Notițe de investigații.
Coincidențe care m-au ținut trează.
Acum, eu trebuia să duc găleata găurită.
DISPĂRUTĂ TATIANA. 17 ANI
Știi că e aproape inutil,
dar o faci oricum.
Pentru că trebuie să ne spunem nouă înșine că uneori merită.
FETELE DE LA GARĂ
Ai terminat?
Pentru astăzi, da.
Ce vrei să facem?
- Hai să mergem la plajă! - La plajă?
- Haide! - Mergem la plajă!
Ai uitat de picnicul nostru?
Normal că nu. Cum să uit?
CAPUL BÉAR
În prezent, doar cazul dispariției Tatianei a rămas nerezolvat.
Nimeni nu a fost anchetat sau judecat. Nu s-a găsit nicio pistă.
În 2023, dosarul a fost transferat la departamentul de cazuri neelucidate.
Dispărută pe 24 septembrie 1995
Subtitrarea: Valeriu Cosa