Inspirováno francouzským soudním případem z let 1995–2018.
Zločiny a zmizení v tomto seriálu jsou skutečné.
Scény z vyšetřování, soukromí a dialogy jsou fiktivní.
Probíhá skenování Gel XYC678/T67
Shoda s Gel XYC678/T67
Ukládání a tisk shody
SOUDKYNĚ C. ARQUEYOVÁ
Dále.
Kapitánko Robinová?
Omlouvám se, Ctihodnosti, ale je to naléhavé.
To je ono. Máme shodu ve FNAEG.
Poslouchám.
Jean-Jacques Rançon, 54 let, operátor zdvižného vozíku.
Několikrát odsouzen za znásilnění a zneužití.
Bydlel kousek od nádraží.
V té době nám proklouzl mezi prsty.
Víme, proč je ve FNAEG?
Před třemi měsíci chtěl zabít svou bývalou ženu.
Je v databázi jen tři měsíce?
Je náhoda, že to laborka porovnala až teď.
Mohl nám uniknout.
ODDĚLENÍ PRO MLÁDEŽ ODSOUZEN ZA ZNÁSILNĚNÍ
Je to on.
Tohle je náš zázrak.
ZTRACENÉ DÍVKY Z PERPIGNANU
Jak se máš?
Dobře, a ty?
-Ahoj. -Můj člověk, James.
Kámo.
-Už bylo načase, kámo. -V pohodě?
O čem to mluvíš? Pojď.
-Co se děje? -Vychází!
Dobře, díky.
Běžte ho zatknout!
-Vpřed! -Policie!
Na zem! Lehněte si!
-Dělejte! -Na zem!
Honem, sem.
Na zem!
Ukažte nám ruce.
Dobře, ani hnout!
Má želízka.
Máme ho, lidi. Máme ho.
Sedněte si. No tak.
Zvedněte ho.
No tak, vstaňte.
Vstaňte.
-Jste Jean-Jacques Rançon? -Ano.
Je 13:45, jste zatčen
za vraždu prvního stupně.
Odveďte ho.
Jdeme, lidi.
Nemůžu uvěřit, že se to děje.
Je to jako sen.
Šestnáct let.
To si budete pamatovat až do smrti.
To jo.
Už jdou.
Blahopřeju, Flore.
Jsem na tebe moc hrdý.
Děkuji, náčelníku.
Díky.
Šéfová!
Dobrá práce.
-Dobrá práce. -Díky.
Paráda.
Dobrá práce.
Výborně, Damiene.
Zasloužíš si to.
Moc děkuju.
Jsem na vás hrdý, pánové.
Že?
Když se teď dívám na vaše tváře,
dochází mi, že když případ začal, někteří z vás byli ještě děti.
A samozřejmě myslím i na ostatní.
Na ty, kteří tam byli na začátku,
ale už nejsou v týmu.
Říkám to proto,
že lidé rádi hned poukazují na selhání v tomto případě.
Na což vždy odpovídám, že moje týmy
těžce dřely dnem i nocí, celých 16 let,
jak nejlíp uměly, jak nejlíp umí.
A dnes máme příležitost dokázat,
že nezapomínáme na oběti
ani na jejich rodiny.
Takže ve jménu všech těch rodin,
rodičů, dětí, bratrů, sester
a blízkých, kteří nám nepřestávali věřit,
je dnešek vaší povinností,
slyšíte mě? Je vaší povinností to z toho chlapa dostat.
DNA nestačí, takže potřebujeme doznání.
Jean-Jacques Rançon, nezaměstnaný skladník,
podezřelý z vraždy Leïly Chakirové, možná také Marianne Perezové
a možná i ze zmizení Tatiany Andujarové.
Spletitý případ.
Šestnáct let, desítky podezřelých, prohlídek, zatčení,
stovky výslechů
a dlouhá frustrace z toho, že nepřichází žádný pokrok.
Policie potvrdila zatčení 54letého muže
v případu pohřešovaných dívek z nádraží v Perpignanu.
Podezřelého právě odvezli do vazby,
zatím se prý k ničemu nepřiznal.
Zmizení Tatiany Andujarové v roce 1995
a vraždy Leïly Chakirové a Marianne Perezové v roce 1998
jsou dodnes nevyřešené.
Spolu s rodinami čeká na odpovědi v tomto 16 let dlouhém vyšetřování
i celé město.
Našli jsme ho díky vědeckému pokroku,
ale bylo na nás, abychom získali doznání.
Společně.
Naposledy.
NEODPOVÍDÁ PROFILU NENÍ TO LÉKAŘ
NENÍ CO HLÁSIT
Můžete mému klientovi sundat pouta?
Kapitánko.
Nebyla jsem si jistá, že přijdeš.
Nechtěl jsem ti zkazit chvíli slávy.
Jo.
Mysleli jsme, že je to doktor s operačním sálem v dodávce.
Nakonec to byl jen chlap s nožem.
Byli jsme úplně mimo, co?
Jo.
Důležité je, že to děláme společně.
Že to tentokrát uděláme správně.
Máme na něj něco ohledně Tatiany Andujarové?
Ne, v té době, v roce 1995, byl ve vězení na severu.
Seděl za znásilnění.
Ověřila jsem si to u policejního náčelníka v Amiensu a… neměl vycházky.
Není to on.
Dobře.
Takže na něj nemáme nic kromě Leïliny boty, je to tak?
Ano.
Než to nadhodím, chci ho rozmluvit.
Získat jeho důvěru.
Čekáme na to už 16 let.
Pane Rançone, mohl byste nám říct o svém dětství?
Vyrůstal jste s rodiči, je to tak?
Můj otec byl zedník a moje matka…
Nebyla nejchytřejší.
A vaši sourozenci?
Je nás 13.
Ale nevyrůstal jsem s nimi.
Vzali je rodičům při narození.
Ale vás ne?
Ne, jsem jediný, koho si rodiče mohli nechat.
Jak to?
Nevím.
A co vaše milostné vztahy?
Délka, počet dětí.
Moc jich nebylo.
Byl jsem… rok se Solange.
Měsíc s Agnès.
A s Nathalie pět let,
ale odešla i s naším synem Thomasem.
Proč?
Byl jsem ve vězení. Přišel jsem o opatrovnictví.
A pak?
Potom… byly další.
Marie,
ale s tou jsem nebyl dlouho. Nebyla moc hezká.
Jaký je váš typ?
Mladá s velkýma kozama.
Mám rád velký kozy.
Jo, miluju pořádný kozy.
Chápu.
Vždycky jsem měl mladší ženy.
Jako Leslie, tu poslední.
Kolik jí bylo, když jste se seznámili?
Bylo jí 16. Mně 44.
Vážně?
A máte s ní děti?
Dvě.
Magalie a Yannicka.
Nevím, kde teď jsou. Rád bych viděl je i jejich matku.
Řekl byste, že jste svůdník?
Ano, u žen mám úspěch.
Ale to ony chodí za mnou.
Já je nevyhledávám. To ony.
Jo.
Myslíte, že…
No, myslíte…
Je možné, že jste někdy
vůči ženě použil přehnané násilí?
Ne, nikdy jsem nebyl násilnický.
Na to si nevzpomínám.
Protože 20. ledna 1992,
když jste žil v Amiensu,
jste byl zapleten do případu znásilnění
za použití zbraně a byl jste odsouzen na osm let ve vězení.
Můžete nám říct, co se stalo?
Vedle mě šla jedna žena, zalíbila se mi,
tak jsem se rozhodl jít za ní, protože jsem s ní chtěl mít sex.
A potom?
Pak jsem vytáhl nůž a ona se svlékla…
Moment, na co ten nůž?
Mluvím s vámi. Na co ten nůž?
Já myslel, že vůči ženám nebýváte násilnický.
Díky tomu noži se cítím silný.
Aha.
A pak?
Co se stalo?
Lehla si, já si lehl na ni
a pomilovali jsme se. Rychle jsem ejakuloval.
Pak jsem si vzal její tašku a odešel.
V noci jsem jí volal.
Volal jsem jí několikrát.
Policie ten hovor vystopovala a zabásli mě.
Proč jste jí volal?
Chtěl jsem ji zas vidět. Chtěl jsem se s ní znovu pomilovat.
Jistě.
Nemá vůbec žádnou empatii.
Je naprosto egocentrický a…
Když na něj budeme moc tlačit ohledně Marianne a Leïly,
nic nám neřekne. Zajímá se jen o sebe.
Co tedy doporučujete?
No…
Nechám ho mluvit o sobě
a až získám jeho důvěru,
přinutím ho mluvit o Leïle, pak se na něj tvrdě vrhne Vidal.
Souhlasíš, Vidale?
Musíme ho do večera donutit mluvit.
Protože jeho právník bude určitě zdržovat
a pak bude chtít, abychom ho nechali jít spát.
To nemůžeme dopustit. Ano?
Nenechte je udávat tempo.
Až ho budete mít, nepouštějte ho.
Dobře?
Dobře.
Když jste se dostal z vězení, co jste udělal?
Když jsem se dostal ven, chtěl jsem odjet daleko.
Jel jsem do Perpignanu, na jih do Perpignanu,
nejjižnějšího města ve Francii.
A kde jste bydlel?
V nejlevnějším hotelu, Du Midi.
-Říkáte v hotelu Du Midi? -Ano.
A stál jste někdy na balkóně?
Jo, chodil jsem na balkón. Kouřil jsem a koukal na procházející lidi.
Co jste dělal ve volném čase?
Říkal jsem, že jsem chodil po okolí.
Chodil jsem na kebab na Avenue de la Gare, poflakoval se.
Ale kam jste chodil?
Jen po Perpignanu.
Kam přesně? Zajímá mě to.
Po všech čtvrtích v Perpignanu.
Na Avenue de la Gare?
-Jo. -Dobře.
Znáte jméno Leïla Chakirová?
To jméno jsem slyšel, Leïla Chakirová.
Jo, myslím, že jsem o ní slyšel v televizi, když umřela.
Ukážu vám její fotku.
Poznáváte ji?
Ne, neznal jsem ji. Viděl jsem jen její fotku.
Byla v novinách.
Byla ubodaná k smrti, že? Rozřezaná?
Víte, kde se našlo její tělo?
Jo, poblíž supermarketu nedaleko Café Figueras.
Ano, přesně.
Máte nějaký důvod tam chodit?
Nevím, třeba na nákup,
koupit si noviny, cokoli, hlouposti.
Možná tam máte kámoše?
-Ne. -Ne?
-Tak přítelkyni? -Ne.
Žádnou přítelkyni?
Tak co třeba bar? Kam běžně chodíte?
Někam tam? Je tam bar?
Chodíte do barů, že?
Ne.
Nechodím do barů.
To mě překvapuje, protože…
Říkáte, že se rád procházíte po Avenue de la Gare,
ale nemáte rád nic z toho, co tam mají.
Prosím.
Dobře.
To, o co se snažíte, nefunguje.
Ne, nedaří se vám to.
Povězte, pane Rançone,
co víte o…
použití DNA v souvislosti s právním procesem?
Slyšel jste o tom?
Myslím, že ano.
Pokud najdete něčí DNA,
znamená to, že ta osoba byla na místě činu.
Přesně.
Našli jsme vaši DNA na místě vraždy Leïly Chakirové.
Co k tomu řeknete?
To není možné. Nemohla tam být.
Dobře.
Toto je zpráva o genetickém spojení
od FNAEG z 10. října 2014
mezi DNA nalezenou na botě oběti
a vaším biologickým vzorkem.
Co k tomu řeknete?
Nemám co říct. Nebyl jsem tam.
Co chcete, abych řekl?
Potřebujeme logické vysvětlení.
Jak je to možné?
Nevím, netuším.
Nevíte, zapomněl jste, jste unavený.
Je to jednoduché,
byl jste v kontaktu s Leïlou Chakirovou, ano nebo ne?
Ne.
Dobře, zopakuji otázku.
Je to velmi jednoduché.
Byl jste v kontaktu s Leïlou Chakirovou?
Ne, ne a ne!
Tak proč je vaše DNA na místě činu?
Nevím.
Na to nemůžu odpovědět.
Tohle jsem ještě neviděla.
Nejdřív to vypadá, že je mu to fuk,
pak ho nutíš, aby se přiznal, a on se tomu vyhne.
Je to predátor.
Má instinkt přežití.
Našlo se něco v záznamech?
Nic usvědčujícího,
žádné spojení s obětmi.
Takže máme botu s neúplnou DNA.
Není třeba říkat, že to právník u soudu rozcupuje.
„Ano, můj klient našel na silnici botu.
Zvedl ji a hodil do škarpy.“
A je to.
Takže bez přiznání jsme v háji.
A je tu už 12 hodin.
Zbývá 36 hodin na to, abyste ho dostali.
Třicet šest.
Nedělej stejné hloupé chyby jako já tehdy.
Musíš mít chladnou hlavu.
04:24 ČTVRTEK, 13. ŘÍJNA
Ať ho chlapi rozhodí a pak se k tomu vrátí.
Dobře, podívejte,
vaše DNA se na tu botu nedostala jen tak.
Zabil jste ji?
Ne.
Zabil jste Leïlu Chakirovou?
Leïla Chakirová, bylo jí 19 let, sakra!
Víte, o čem mluvíme, tak nám odpovězte.
Zabil jste ji, ano nebo ne?
Zabil jste ji?
Ne.
Tak proč je tvoje DNA na její botě, ty hajzle?
Dobře, prosím…
Už to chápu.
Jsi fetišista.
Co je to?
Jo, to je ono.
Máte rád boty malých holek?
Jste posedlý botami.
K tomu nemáte co říct?
Jako tahle, poznáváte tuhle botu?
Vzrušuje tě?
Podívej se na ni!
Nikdy jsem ji neviděl.
Je na ní tvá DNA, debile.
Jak se tam dostala vaše DNA?
Řekněte nám to, zas tak chytří nejsme.
Jak se vaše DNA dostala na tu botu?
Asi jsme tu všichni idioti.
Rozumíte tomu, co říkáme?
Podívej se na mě.
Zeptám se naposledy.
Zabil jsi Leïlu Chakirovou?
Nikdy jsem nikoho nezabil.
Nikdy.
Začíná být unavený. Jsi na řadě.
Poslouchej.
V jeho světě je to, co udělal, normální.
Musíme…
se mu dostat do hlavy.
Chápeš?
Zjisti, čeho se bojí.
Dej mi cigarety.
Ty kouříš?
Prostě mi je dej.
Díky.
Můžete nás nechat, prosím?
To je vaše dítě?
Iris.
Jako ta květina?
Jo.
Vy máte… Magalii a Yannicka, že?
Přesně tak.
Mé dceři je šest.
Yannickovi jsou čtyři a…
Magalii je šest, jako Iris.
Už dva dny jsem dceru neviděla.
To se nestalo, co se narodila.
To není dobré.
Musíte se k ní vrátit, až tady skončíme.
Protože děti…
Včera jsem jí volala kvůli pohádce na dobrou noc.
Jaké pohádky má ráda?
Příběhy, které si vymýšlím.
Příběhy, které všichni známe…
Věci, co si vymýšlíme, abychom naučili holčičky správnému chování.
Aby se bály draků a vlků…
Nechci, aby si moje dcera myslela, že o tom je život.
O strachu.
Děti by se neměly bát.
Na to jsou moc malé.
Víte, co je strach.
Jo, to vím.
Vaše děti… Nikdy jste je nenechal se bát.
Ne.
Nikdy jste jim nijak neublížil.
Nikdy.
Takže jsme si podobní.
Víte, jaké to je milovat své děti.
Třeba…
Mariannini rodiče.
Leïlini rodiče.
Víte, jaký mají strach?
Ty matky?
Protože neví, co se jejich dcerám stalo.
Nemůžete je nechat v nevědomosti.
Jo.
Zabil jsem je.
Byl jste to vy?
Jo.
Zabil jste Leïlu Chakirovou?
Ano.
A Marianne Perezovou?
Jo.
Nahoře sepíšeme výpověď, ano?
Dobře.
Přiveďte ho nahoru.
Sabueso Přiznal se
Kurva.
Teď ne.
Ale musím…
Říkám, že teď ne.
Dobře.
Kurva.
Měj se, Nico.
Ahoj. Odcházíš?
Jo.
Je to dobrý.
Paní Perezová, mrzí mě to čekání, ale…
Už je to. Jsme si jistí. Přiznal se.
Je vinen.
Začali jsme to společně, společně to ukončíme.
Měla jsi pravdu.
Ale ještě nejsme hotoví.
Jo, já vím.
Řekni mi znovu, proč jsi to chtěla dělat?
Být policajtkou.
Už jsem ti to říkala.
Ne.
Už mi nevykládej o tom klukovi
a přijímačkách, na který jsi šla náhodou.
Dobrá zástěrka,
je dobrá, ale… nežeru ti to.
Kvůli sestře, Anaïs.
Co se stalo, jsem pochopila až po její sebevraždě.
Nikdy se to neodvážila nikomu říct.
Ani rodičům…
ani mně…
a rozhodně ne policii.
To mě mrzí.
Jdu za dcerou.
Dobrý nápad.
Zatím, kapitáne.
Zatím, kapitánko.
Muž zatčený v úterý v Perpignanu
se konečně přiznal na policejní stanici.
Vědecký pokrok umožnil znovuotevření případu.
54letý Jean-Jacques Rançon
se přiznal k vraždám Leïly Chakirové a Marianne Perezové,
takže z budovy policie bude převezen ke státnímu zástupci
na slyšení před státním zástupcem a soudcem,
než bude umístěn do vyšetřovací vazby.
NEDĚLE, 24. ZÁŘÍ 1995
MONTANA SPECIÁLNÍ VEČER – DÁMSKÁ JÍZDA
Moc mě to mrzí.
Tatianu nemohl Jean-Jacques Rançon unést.
V té době byl ve vězení.
Ne, neomlouvejte se. Pro Carmen je to dobré.
Pokud jde o mě, stále je tu podezřelý.
Tohle jsem našla v Tatianiných věcech, když jsem balila před stěhováním.
Moje dcera byla v baru Christophera Delpeche
tu noc, co zmizela.
Měli byste ho vyslechnout.
To je znepokojující, ale v roce 1995 mu Montana nepatřila.
Ano, ale člověk nekoupí bar jen tak.
Musel tam být už předtím.
Až potom.
A není to důkaz, mrzí mě to.
Kromě toho, když jsme vyšetřovali Nořinu vraždu,
nenašli jsme nic, co by ho spojovalo s Tatianou. Vůbec nic.
Ale co ten detektivní román, který pojmenoval po mé dceři?
Vím, že je to frustrující, ale není to důkaz.
Musíme najít jiné stopy.
Jiné důvody.
Policie Perpignan, poslouchám.
Ano, já…
Chápu, madam, ale nemohl to být on.
Můžete mi říct přesné datum?
Protože v roce 1963 byly Jean-Jacques Rançonovi tři roky.
Nemohl ukrást auto vaší matky.
Co tím myslíte „no a co“?
Ale já… Chápu, madam.
Jean-Jacques Rançon nebyl ani řidičem autobusu.
Přesně tak. Mrzí mě to.
Na shledanou. Hezké odpoledne.
Celý den jen pitomosti.
Jednonohý Jean-Jacques Rançon,
další chlap ho prý ráno viděl u nádraží.
Kurva.
Kdo je Sonia Hamadyová?
Jo. Kriminální policie, vydržte.
Volal jsi s ní?
Jo, to si pamatuju.
Její příběh nebyl moc jasný. Moc jsem to nechápal.
Prý poznala Rançona v televizi.
Prý je to ten chlap, co ji v lednu 1998 napadl.
Ale nebyla by první lhářka…
Zapsal jsi tuhle adresu?
Jo.
Avenue Belfort…
Sakra.
To je u nádraží.
Hned vedle Rançonova hotelu.
VYHLEDÁVÁNÍ CANONGE HAMADYOVÁ, SONIA
Tak se podíváme.
POLICEJNÍ ZPRÁVA
Takže…
Údajně ji oslovil jedinec…
„Několikrát pobodána…“
„Rozsáhlá rána v břiše…“
Ozbrojený útok?
Co je to za klasifikaci?
Případ se zamítá.
Proč jsme o tom nikdy neslyšeli?
Proč to státní zástupce nespojil?
-Co to sakra je? -Nevím.
Paní Hamadyová?
Ano.
Tady kapitánka Flore Robinová z Perpignanské kriminální policie.
Paní Hamadyová, jste tam?
Můžete se mnou mluvit otevřeně.
Vyslechnu vás.
A co je nejdůležitější, budu vám věřit.
Haló? Jste tam?
Když nic neřeknete, nebude odsouzen za to, co vám udělal.
Stejně půjde do vězení.
Samozřejmě. Bude ve vězení až do konce svých dnů,
ale pokud vám ublížil, chci, aby byl odsouzen i za to.
Proč?
Chci, abyste u soudu mohla říct:
„Tohle jsi mi udělal. Zaplatíš za to.“
Říkala jste, že jste ho poznala?
Víte, co jsem si myslela,
když mi bodal ten nůž do břicha?
Říkala jsem si: „Sonio, zapamatuj si jeho tvář.
Zapamatuj si ten úchylnej úsměv, ty zkažený zuby,
ten temnej, sadistickej pohled.
Zapamatuj si to všechno.
Jeho velikost, ty ohromný ruce.“
S tou tváří žiju už 16 let.
Pamatuju si všechno.
Pamatuju si, jak dýchal,
pach zatuchlýho tabáku a alkoholu v jeho dechu.
Vidím ten nůž,
jak se čepel leskne.
Slyším, jak se mi trhá kůže. Je to zvláštní zvuk.
A vidím jeho oči.
Jeho oči, co říkají, že tu noc zemřu.
Jste moc statečná, Sonio.
Když mi to dovolíte, ráda bych k vám přišla.
Pro vaši výpověď.
Je to moc důležité.
Mrzí mě to,
přísahám, že při vás budu stát.
Kolik dalších obětí po sobě zanechal?
Kolik zničených životů? Vymazaných životů?
Zredukovaných na ticho?
Spravedlnost není nikdy úplná.
Vždycky je tu někdo další.
ALEXOVY NAROZENINY
-Jede to? -Jo!
Tos mi dala, mami.
Přestaň nás natáčet!
To stačí!
Jak se ten kamarád jmenuje?
Ne, šel se mnou.
Jak se ten kamarád jmenuje?
Pamatuješ si, co řekla?
Zamyslím se.
Pamatuješ si na to?
Vzpomínám si, ale… Nevzpomínám si, co říkala.
-Vydrž… -Vrať to.
Jo, díky.
No tak, vzpomeň si.
Jak se ten kamarád jmenoval?
No…
Proč se mě na to ptáš?
Nevím, já…
Nevím, mám pocit, že mi něco uniká.
Je to hloupost, ale…
Už nevím, kde hledat.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ, ALEXI
Jo, spřátelili jsme se.
Zná hodně lidí v pohostinství a…
-Manueli! -Jak se ten kamarád jmenuje?
Christopher Delpech.
-Opravdu? -Jo.
Christopher jako tvůj bratranec a Delpech jako ten zpěvák?
-Přesně. -Jo.
Nad rybníkem
Jsem náhle uviděl
Divoké ptáky
Jo.
A, T…
I.
A.
N… A.
Perfektní.
Díky!
Není zač!
Zdědila jsem pár návyků po Sabuesovi.
Stejně jako on jsem měla osobní složky.
Zapomenuté deníky.
Poznámky z vyšetřování.
Náhody, které mi nedaly spát.
Bylo na mně, abych teď nesla ten děravý džbán.
POHŘEŠUJE SE TATIANA, 17 LET
Víte, že je to nejspíš k ničemu,
ale stejně to děláte.
Protože si musíme říkat, že to někdy stojí za to.
DÍVKY Z NÁDRAŽÍ
Hotovo?
Pro dnešek ano.
Co chceš dělat teď?
-Pojďme na pláž! -Na pláž?
-Jdeme. -Jdeme na pláž!
Zapomněla jsi na náš piknik?
Jasně že ne. Děláš si srandu?
Tatianino zmizení dodnes nebylo objasněno.
Nikdo nebyl vyšetřován ani stíhán. Nenašly se žádné stopy.
V roce 2023 byla její složka přesunuta na oddělení nevyřešených případů.
Tatiana Andujarová
Pohřešuje se od 24. září 1995
České titulky Tereza Kochova