[kraftigt åskoväder]
-Varför går du inte dit och ringer på? -Varför är ni inte fler?
Det är semestertider.
[Ruth] Du kanske behöver ett beslut om husrannsakan.
Jag har skälig misstanke, så det behövs inte. Tack för lånet.
-Vad gör han nu då? -Han är polis, han vet vad han gör.
[stönar högt]
[Waaler andas skälvande]
[stönar av ansträngning]
[hotfull musik]
Sch!
Oleg.
[viskar] Oleg, var tyst. Lyssna på mig.
Om din mamma vaknar blir jag tvungen att döda henne.
Förstår du? Så vi måste hjälpas åt.
Vi ska åka en sväng.
Sätt på dig jackan.
Snabba dig på.
[instrumental temamusik]
[musiken tonar ut]
Oleg?
Oleg!
Oleg?
[Harry skriker till]
Oleg, du behöver inte vara orolig.
Willy.
Harry?
-Hur kom du in? -Balkongdörren var öppen.
-Vad vill du? Vad står på? -Det vet du nog redan.
Nej.
Vi är här för att hämta dig.
Vilka "vi"? Du är ju ensam.
Är du full, eller?
Marius Veland, Camilla Loen,
Lisbeth Barli, Barbara Svendsen.
Jag vet inte vad du pratar om!
-Larmcentralen. -Det här är Rakel Fauke.
-Min son har blivit kidnappad. -Varför tror du det?
Nån har varit i min säng, och han är inte här, så jag vet det.
Han tog på sig sin Rosenborg-tröja. Han hatar den.
Han måste ha tagit på sig den för att säga att nåt var fel.
Att tröjan är borta behöver inte betyda att han…
Jag har jobbat inom polisen.
Jag kan förfarandet vid försvinnanden, och jag vet att nån tog honom.
Det betyder inte…
Jo, han gjorde det för att säga att nåt är fel!
Du borde aldrig ha gett oss…Lisbeths finger.
I avföringen under hennes nagel hittade vi frön.
Fänkålsfrön från Theatercaféen.
Där du åt morgonen då Lisbeth försvann.
Problemet är att det tar minst tolv timmar för fröet att nå fram till ändtarmen.
Oavsett hur mycket hon fingerpullade dig
måste fröna ha hamnat under nageln efter att hon försvann.
Och vad betyder det?
Att du dödade henne, skar av fingret och stoppade upp det i röven innan vi kom hit.
-Det kallas för teknisk bevisning. -Okej, teknisk bevisning.
Så det är ett konkret och obestridligt faktum, eller?
Okej.
Jag förstod att ni skulle ha hund med er när ni kom hit.
Så jag insåg att det var det bästa gömstället för hennes finger.
Smart.
Och så var det en gnutta sentimentalitet.
Den där bilden… Jag insåg inte att den var från Staroměstské-torget.
Sen såg jag en annan bild idag med de där två tornen.
Martin Aminov jagade kvinnor där som kunde försörja honom.
Kvinnor som din fru.
Då förstod jag varför.
Du upptäckte att Lisbeth inledde en relation med Aminov
under er bröllopsresa i Prag, eller hur?
Du ville bara hämnas. Du ville hämnas på båda två.
Jag visste att Lisbeth hade en…
…kort relation med honom.
Men inte förrän vi skulle renovera lägenheten.
Då hittade jag nämligen två brev.
"Älskade. Mina länders flamma. Du är ständigt i mina tankar.
Nästa gång ska vi älska i en himmelssäng, inte på en bakgård.
Du förtjänar mer än det du skriver.
Om ett äktenskap som är en praktisk lösning, ett kärlekslöst liv.
Som jag berättade har jag blivit lurad i affärer. Jag behöver låna lite mer pengar.
Så att jag kan komma på fötter igen. Så snart det är ordnat hämtar jag dig.
Mitt kontonummer står på baksidan av fotot."
Jag minns honom från Prag för fyra år sen, när han kom för att sälja halsband
med stjärnformade diamanter.
Vi fick ett kort med en adress på, utifall att vi ville beställa nåt mer.
Hur tror du att det känns när man inser att den man älskar
inte bara förråder en, utan inte ens är kapabel att älska en?
Och det andra brevet?
Det hade hon skrivit. Det var poststämplat i Tjeckien.
Det kom i retur på grund av okänd adress.
"Käre Martin. Det var länge sen jag hörde av dig.
Jag hoppas att pengarna jag skickade hjälpte.
Jag kan fortfarande bara tänka på dig.
När jag älskar med min man föreställer jag mig att han är du.
Var är du?"
Men det var inte det värsta. Det värsta var poststämpeln.
För hon hade skickat det…
…i februari.
I år.
Vad skulle jag göra?
Så du iscensatte mordet på din fru, och gav honom skulden.
Vilken regiprestation.
Men först måste jag hitta honom.
[engelska] Jag har aldrig träffat honom.
Men när jag sa att jag var ute efter stjärnformade diamanter,
och vilket hotell jag bodde på…
…behövde jag bara vänta.
[telefon ringer]
Jag berättade för honom
att jag behövde en man som kunde skaffa diamanter och vapen
utan mellanhänder.
Vi kom överens om att han skulle komma till Oslo
och lägga allt i en papperskorg i Frognerparken var femte dag.
Så du visste att han var där, och att han inte hade nåt alibi när du mördade dem.
Du upprepade det fyra gånger.
Du spelade in kassetter som du lämnade på brottsplatserna.
Ett femkantigt kors.
Ge mig en fråga, och jag ska dig ett svar.
Sen skickade du din frus finger.
Men varför så komplicerat?
Jag behövde en syndabock.
Om det inte klarades upp, och Lisbeth bara försvann,
skulle alla tro att det var jag. Det är ju alltid maken.
Var är hon?
-Säg det. -Okej.
Sätt dig, släpp den där. Kasta bort den.
Kasta bort den!
Sätt dig!
Så reagerade hon också.
Jag är bara en enkel man som följde sitt hjärta.
Men kan du säga mig vilket hjärta som är mest förlamat?
Är det hjärtat som aldrig kan sluta älska,
eller är det hjärtat som aldrig kan älska tillbaka?
Var är hon?
Hon är här.
Hon är alltid här. Det är det du inte förstår.
Jag lade henne på en plats som bara jag vet om.
Som bara är för mig och henne.
Och jag vill ha henne här för alltid.
Jag lade henne i sprit.
Mitt problem är att jag försökte göra om det.
Men hon förstår inte.
-Vad pratar du om? -Okej, ställ dig upp.
-Vad pratar du… -[skriker] Ställ dig upp!
Vänd dig om.
Den nya Lisbeth
fick panik.
Hon hotade med att förstöra allt, precis som du.
Visst är hon vacker?
Va?
Titta.
Hela vägen ner.
Du…
Den här föreställningen förtjänar ett ordentligt slut.
Publiken skulle inte acceptera att jag bara följde med dig till stationen.
Det måste sluta lyckligt.
Och får jag inget lyckligt slut så skapar jag ett.
Det är mitt livsmotto.
I det här fallet…
…ett dödsmotto.
Nu räknar vi ner från…fem…
Du är så trasig.
Fyra…
Vad fan glor du på?!
Det är inte ditt jobb som är problemet, utan du.
Tre…
Vi hade en överenskommelse.
-Två, Helge! -Två…
[bankrånaren] Det är jag.
[ljud av vatten som rinner i duschen]
[en kvinna skriker]
[kvinnan skriker igen]
[kvinnan] Snälla, kan nån hjälpa mig? Ring efter en ambulans!
Vad har han gjort?
[Harry] Han har gett sig själv ett lyckligt slut.
[dova, oroväckande ljud]
[telefon ringer]
-[Møller] Ja? -[Waaler] Har han hört av sig?
-Harry? Nej. -Okej.
Vad fan håller du på med, Tom?
-Meddela mig om han tar kontakt. -Nej…
Jag vill åka hem.
[kraftig åska hörs]
VÄNTAR
MISSAT SAMTAL
[upprepade signaler om missade samtal]
KOLLA DIN RÖSTBREVLÅDA NU, HARRY.
Fan.
-[Rakel] Hallå? -Det är Harry.
-Jag har försökt ringa. -Jag har inte min mobil.
-Är Oleg hos dig? -Nej, han är borta.
Jag är på polishuset.
De ber mig att vänta, eftersom misstanke om brott saknas. Men jag vet det.
-Jag ska hitta honom. Okej? -Va? Var är du?
-Åk hem. -Men Harry, jag kan inte…
Åk hem och lås. Du är inte säker på polishuset.
Lita på mig. Du måste lita på mig, okej? Åk hem. Lita på mig.
[polisman] Är du redo att åka hem?
[Waaler] Hej, Harry. Jag och Oleg undrar var du är nånstans.
-Om du rör honom dödar jag dig. Var är ni? -Frågan är var ni är.
-Vad vill du? -Jag vill bara ställa allt till rätta.
Det är inte för sent än.
-Tom, hör på… -Ge mig adressen.
-Tom, snälla. -Snälla?
Jag gav dig ett erbjudande som hade förändrat ditt liv, och så gör du så här.
-Det här är ditt fel. -Tom…
Vet du hur det låter när man skär halsen av nån?
Kniven skär in i brosket. Sen kommer det där sugande ljudet.
-[Waaler gör sugande ljud] -Tom…
Det låter som hos tandläkaren. Det är när man skär av luftstrupen.
Studenthemmet, rum 406.
Studenthuset. Okej. Då kommer jag och Oleg dit.
Jag är där om 20 minuter.
Låt dörren stå öppen. Sitt på golvet med händerna över huvudet.
Tom.
Tom!
Fan.
[bussen tutar flera gånger]
Vad fan, sluta grina då!
[Aminov] Iggy Pop-låtar på C. Du börjar.
Nej, lägg av.
"China Girl".
-Nej, inte nu. -Det hjälper.
"Candy".
-"Cry for Love". -"China Girl".
-Den har du redan sagt. -Det finns två versioner.
Eh…
"Cold Metal".
[ljud från hissen som går igång]
[skrammel och gnissel hörs från hissen]
[Harry] Andas.
Visa händerna, så att han ser.
-Oleg, är du okej? -[Waaler] Klart att han är okej.
Är du okej?
-[Oleg] Förlåt. -Nej.
Stå där. Vad fan är det här? Jag sa att ni skulle sitta inne i rummet.
Till handbojorna och till rummet.
Spotta ut! Spotta!
-Nu får du väl ändra i din plan. -Vilken jävla plan?
Jag gissar att du tänkte döda Aminov och mig där inne.
Det skulle se ut som att jag sköt honom och sen mig själv. Känns det igen?
Gjorde du inte så med Ellen?
Du glömde delen om att din flickvän dumpade dig,
och att du kidnappade hennes son på vägen hit.
Så han hittades tillsammans med dig, och den här hade du i fickan.
Nej…
Jag visste att du skulle hitta oss, men jag gjorde det svårt för dig,
så att du inte skulle ana nåt.
Stanna! Oleg! Oleg.
Kom tillbaka, annars skjuter jag Harry.
Det är det värsta med semestertider – det är nästan ingen på jobbet.
-Vad snackar du om? -Allt skjuts upp.
Som att ta ner övervakningskamerorna.
Jag har ringt Otto. Vinka till honom. Kameran rullar.
Du är körd.
Ge mig pistolen.
Kameran visar bara att jag har gripit en kollega som har ballat ur
och som har kidnappat en häktad.
Du har erkänt framför en kamera.
Håll käften, Aminov. Det finns inget ljudupptagning på de där.
-Ta det lugnt. -Håll käften.
Tryck på knappen.
Du har ingen chans, Tom. Allt det här filmas.
-Det finns ingen kamera i hissen. -Va?
In med dig! In!
In, säger jag!
Jag hittade din pistol, Harry. Jag slängde den i sopnedkastet.
In med dig.
Kom!
-Ta den här. -Så jävla smart med nyckeln.
-[flera pistolskott hörs] -Nej!
-Släpp! -Stanna hissen!
[högt, hjärtskärande skrik]
Harry, hjälp mig!
-Harry! -[obehagliga, hackande läten]
[Oleg] Harry!
-Jag dödar honom, Harry. -Oleg!
Kom igen. Skicka upp hissen, eller så skjuter jag huvudet av honom.
Släpp!
Harry, jag ber dig.
Stanna hissen. Nej!
[ljud av senor och ben som rivs sönder och krossas]
[Waaler skriker av smärta]
-Gick det bra? -Ja.
-Svalde du inte nyckeln? -Nej, det var förrådsnyckeln.
[Aminov] Fan! Han följer efter!
Okej. Ta hissen upp igen, och stanna mellan två våningar.
Jag kommer tillbaka, jag lovar.
[Waaler stönar av smärta]
[Waaler andas långsammare och långsammare]
["Prisoner of the Road" med Sivert Høyem spelas på hög volym]
["Prisoner of the Road" fortsätter spelas]
-Mamma. -Åh, Gud.
[gråtande] Älskling.
Är du okej?
-Är du säker? -Ja.
[musiken upphör]
[Rakel] Är det över?
Ja, för tillfället.
Okej.
Var du rädd?
Det gick bra, för Harry var där.
Ja. Jag måste…
-Jag måste sticka. -Är du säker?
-Ni har det bättre utan mig. -[Rakel snyftar till]
Det kan jag nog avgöra själv.
[Oleg] Kom tillbaka när du är klar.
Okej.
Jag ringer… Jag försöker ringa när jag…
Ja.
[Møller] Ja, det är så rättsmedicin vill ha det.
Vi har identifierat kroppen i lägenheten och rapporterat det. Det är Toya Harang.
[Møllers mobil ringer]
-Møller. -[Harry] God kväll, chefen.
Du vet väl att helvetet kommer att braka loss nu?
Alla medier kommer att vilja ha en bit av dig. Även från utlandet.
-De har hört om Cykelbudsmördaren i USA. -Jaha. Jag tror nog att jag överlever.
Martin Aminov är tillbaka i sin cell.
Det var säkrast att ha honom där tills vi vet mer i morgon.
En sak till.
"Character". Kan du hälsa Harry det?
-Ja, det är en låt av Iggy Pop. -Ja, okej.
Just det, din kompis Eikeland togs också i förvar,
men vi har släppt honom. Han mår bra.
Om du inte säger nåt
så kan det hända att jag var en smula berusad.
[Møller] Jag har pratat med internutredarna,
och de tror att videoinspelningarna från studenthemmet
plus Aminovs och Olegs vittnesmål kommer att räcka gott och väl.
Du får inga problem för att Waaler dog.
Men jag vet inte vad Sjølid gör åt att du
tog Aminov från arresten och bröt dig in hos Willy Barli.
Jag måste sluta nu.
[mobil ringer]
-Det är Maya. -Hej, det är Harry Hole.
Vänta. Berätta inte var du är.
-Min mobil kan vara avlyssnad. -Ja, det är den.
Förlåt. Jag visste inte vad jag skulle göra. De hotade att ta min lillebror.
Ja, jag tänkte att det måste vara nåt sånt.
Men nu har du chansen att göra bot för det.
Jag ska ge dig en story som Aftenposten får publicera.
Men bara om det händer mig eller mina närstående nåt.
Okej?
Okej.
Och om din telefon är buggad så vet alla det här nu.
[patolog] Dödsorsaken är ju fastställd, men jag förstår inte sticksåren.
Det var väl stämjärnet?
Men det ser ut som om han tillfogades såren efter att han var död.
Det är som om en kniv har vridits runt.
[Sjølid] Jag behöver en förklaring.
Till att jag tog med mig Aminov eller till att jag bröt mig in hos Barli?
Nej, nej, herregud. Det där löser vi.
Mer…
…idén.
Hur kom du på att det inte var en typisk seriemördare?
Nej…
Tack.
Jag pratar inte om bevisen. Jag pratar om själva idén.
Visste du att Duke Ellington brukade be sina pianostämmare
att inte stämma pianot perfekt?
Nej.
Cykelbudsmördaren var för välstämd.
Det kändes rätt, men inte äkta.
Jag hade fel, Harry.
-Jag ber om ursäkt för det. -Ja…
Det jag egentligen ville säga
var att jag inte tänker skriva under din avskedsansökan.
Inte?
Du låter inte direkt överlycklig. Har du fått andra erbjudanden?
Ja, två.
Från vem?
Øystein Eikeland vill att vi ska dela på hans taxi.
Och det andra?
Det blev inget av det.
Sanningen är att vi behöver dig.
Jag behöver dig.
Okej?
Det vore naivt att tro att Waaler är den enda polisen som var inblandad.
Jag vill att du hjälper oss att hitta den som ligger bakom.
Jag vet inte om jag…
Ingen vill tjalla på sina egna, det förstår jag.
Men du kommer bara att rapportera till mig, det lovar jag.
Okej?
Men det betyder att när du skriver dina rapporter
och pratar med pressen, så måste vi hålla Waalers vapensmuggling hemlig.
Jag vet att det är mycket begärt, så det är helt upp till dig.
Jag förstår.
Om du nu väljer att köra taxi,
kan du säga om Waaler sa nånting
om vem som kan vara inblandad?
Nämnde han några namn?
Nåt som vi kan gå på?
Nej.
Bra jobbat med Barli.
Det är alltid maken.
[Sjølid] Det är alltid maken.
[Willy] Jag behövde en syndabock.
Om det inte klarades upp, och Lisbeth bara försvann, hade alla trott att det var jag.
[Ellen] Jag tycker att det ser ut som att han säger att han tänker skjuta henne.
[bankrånaren] Det är jag.
[Willy] Det är ju alltid maken.
[uppringningston]
-[Rakel] Hej. -[Harry] Hej, det är jag.
Det är nåt jag måste göra. Kan vi äta middag i stället?
Ja, inga problem.
Jag älskar dig.
-Och du älskar mig. -Ja, det gör jag.
[Møller] Är Beate Lönn helt säker?
[Harry] Mannen var aldrig misstänkt.
Det var första gången Beate såg honom, och hon är säker.
Ja?
Vad gäller det?
Du dödade din fru.
Du gick in på banken där hon jobbade och sköt henne i huvudet.
[Møller] Rånade han en bank för att skjuta sin fru? Han iscensatte allt som en…
[Harry] Som en fars, ja. Precis som Willy Barli.
De iscensatte morden för att vi skulle leta efter nåt annat.
En seriemördare eller en bankrånare.
Numret du ringer är inte längre i bruk.
[finstämd violin- och pianomusik]
[musiken tystnar]
[maskerad man] Vad gör vi nu?
[kvinna] Nu ligger vi lågt.
Och sen…kommer vi tillbaka.
BASERAD PÅ ROMANEN DJÄVULSSTJÄRNAN AV JO NESBØ
["Blitzkrieg Bop" med The Ramones spelas]
[musiken tonar ut]
[man, svenska] Ja, det är Tom Waaler. Han växte upp på gatan här borta.
Hur kände du honom?
Jag minns att det var synd om killen. Han fick mycket stryk av sin farsa, och…
Det gick rykten om att det var mycket mer än så.
Farsan var arbetslös murare, tror jag.
Han söp ganska hårt, och…
-Mycket mer än så kommer jag inte ihåg. -Okej.
Han kallade dig Solo och sa att ni var kompisar.
Ja, det stämmer att jag kallas Solo efter vår butik, men…
…jag och Tom Waaler var inte kompisar. Det var det egentligen ingen som var.
Ingen?
Nej.
Jag vet inte riktigt varför. Jag minns att han var ganska snäll.
En sån där som hjälper gamla tanter över gatan. En lite scoutaktig typ, men…
Nej, han var ensam.
Lite konstig och…
Och sen… Sen var det nåt skumt med hans pappas död.
En jävligt märklig olycka att råka ut för hemma.
Okej?
Ja, alltså…
Det är väl en sak att ramla på fyllan, men rakt på en kniv som man håller i?
Ja.
Tack.
["Blitzkrieg Bop" spelas igen]