‫- התבגרות -‬
‫- שלושה עשר חודשים -‬
‫איזה ריח טוב.‬
‫טוב, זה יום ההולדת שלך.‬
‫לא אכפת לי לפנק אותך‬ ‫בארוחת בוקר אנגלית מלאה פעם בשנה.‬
‫יום הולדת שמח, זקן שכמוך.‬
‫אני נשואה לאיש זקן.‬
‫ואת נעשית צעירה יותר, אה?‬ ‫-לגמרי, חוצפן שכמוך.‬
‫אני לוקחת כדור מיוחד.‬
‫מה זה? פודינג שחור?‬
‫גם מהקצב.‬ ‫-זה ממש לא טוב לי.‬
‫אני יודעת, אבל אתה אוהב את זה מאוד.‬
‫אני אוהב אותך יותר.‬
‫רק כשאני מכינה לך ארוחה כזאת.‬
‫לא. גם בחג המולד,‬ ‫כשאת עם הגרביונים שלך וכל זה.‬
‫היי.‬
‫עזוב את הגרביונים שלי בשקט. יהיה לך חשק.‬
‫מה זאת אומרת, "יהיה לי"?‬
‫אולי אחר כך.‬ ‫-בחייך, מותק. ייקח לי חמש דקות.‬
‫אף פעם לא לוקח לך חמש דקות.‬
‫חמש דקות.‬ ‫-היא לא תקום עד 12.‬
‫היא לא תישן עד גיל 12‬ ‫ביום הולדת 50 של אבא שלה.‬
‫אחר כך. קדימה, תתנהג יפה.‬ ‫תתרכז בברכות. ברכות יום הולדת.‬
‫עוכרת שמחות שכמותך.‬
‫ביצים, מקושקשות או עלומות?‬
‫עין.‬ ‫-אתה תמות צעיר.‬
‫אני אמות מאושר.‬
‫אבא שלי וג'ין.‬
‫ג'ין כתבה את זה.‬
‫חמישה ליש"ט.‬
‫אי אפשר לקנות אפילו ספל בירה‬ ‫עם חמישה ליש"ט.‬
‫לא.‬
‫ציור יפה.‬
‫הוא גרם לך להיראות טוב.‬
‫ציור טוב, לא?‬ ‫-כן.‬
‫הוא השקיע.‬
‫שיט. אבא? אבא, ראית את הוואן?‬ ‫-מה?‬
‫הוואן שבחוץ. ראית את הוואן?‬ ‫-לא.‬
‫אני…‬
‫לכל ה…‬
‫- סוטה -‬
‫אבא, אני…‬ ‫-שיט.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני לא יודעת מה…‬ ‫-היי, זו לא אשמתך.‬
‫הם כאלה חארות.‬ ‫-היי, תשמרי על הפה.‬
‫סליחה.‬
‫ראית משהו, איילין?‬ ‫-לא, כלום, אדי.‬
‫לא ראית שום דבר?‬ ‫-סליחה. היה שקט הבוקר.‬
‫טוב, לכי תתקשרי למשטרה.‬ ‫-כדאי להתקשר שוב?‬
‫זה מה שהוא אמר. אם יקרה עוד משהו, להתקשר.‬
‫אוקיי.‬
‫אבא, אני מצטערת.‬ ‫-בואי הנה. זו לא אשמתך.‬
‫הכול בסדר.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫כולם בחוץ, מה?‬
‫ראית משהו, אחי?‬
‫לא?‬ ‫-לא, אחי.‬
‫אף אחד? ראית משהו?‬ ‫-לא. מצטערת.‬
‫טוב, קצת מים וסבון יורידו את זה.‬
‫אני לא מאמין שלא ראית כלום.‬
‫מתי ראית את הוואן בפעם האחרונה?‬ ‫-כשחניתי אתמול בערב.‬
‫מה הייתה השעה?‬
‫לא יודע. בטח בסביבות שמונה.‬
‫בשעה שמונה?‬ ‫-בערך בשמונה.‬
‫שמונה עד עכשיו.‬
‫"סוטה."‬
‫רגע.‬
‫ס', ו', ט', ה'.‬
‫כן, אני רואה.‬
‫לא יודעת. אני אמורה להחליט?‬
‫אולי הם חושבים את זה על ג'יימי או על אדי.‬
‫לצלם תמונה?‬
‫לא, אין צורך לבוא. בעלי יוריד את זה. לצלם?‬
‫לא, סליחה, מותק, אני לא מחכה.‬ ‫אני אצלם שלוש תמונות, בסדר?‬
‫והבת שלי תשלח לכם את זה במייל,‬ ‫אוקיי? תודה, מותק.‬
‫תצלמי שלוש תמונות ותשלחי אותן במייל לסאם.‬
‫היא באנשי הקשר שלי במייל.‬
‫נבלות קטנות.‬
‫היי.‬
‫תירגעי.‬ ‫-זה יום ההולדת שלך.‬
‫כן, אבל איך הם היו אמורים לדעת את זה?‬ ‫פשוט תירגעי.‬
‫תחשבי על ליסה שלנו.‬
‫תודה על ההנחיות.‬
‫אני לא נותן לך הנחיות.‬
‫אני רק אומר שצריך לחשוב עליה, טוב?‬
‫אדי, נמאס לי מזה.‬
‫בבקשה, מותק, אל תתחילי. אל תאמרי כלום.‬
‫מה אני אומרת?‬ ‫-את יודעת מה את אומרת.‬
‫ואין מצב. אנחנו לא מנהלים שוב‬ ‫את השיחה הזו. לא שוב, מותק.‬
‫בסדר?‬
‫כבר דיברנו על כל זה.‬
‫עוד ארבעה שבועות הוא עומד למשפט,‬ ‫ואז כולם ינעצו מבטים.‬
‫כן, אבל לא בנו. נכון?‬
‫והוא יהיה מאחורי מסך גדול, נכון?‬ ‫הם מסתירים אותו, זה הכול.‬
‫כן, הם עושים עבודה נהדרת.‬
‫הם מגנים עליו.‬ ‫עברנו על כל זה עם עורכי הדין.‬
‫המצב לא ישתפר.‬
‫אימא שלי אומרת שהיא יכולה להשיג לך עבודה.‬ ‫-אני לא צריך שהיא תשיג לי עבודה!‬
‫למה שאני ארצה שאימא שלך תשיג לי עבודה, הא?‬
‫יש לי פה עבודה.‬ ‫מותק, יש לי בחורים שתלויים בי.‬
‫אני יודעת, אבל…‬
‫מותק, יש לה קולג', נכון?‬
‫את רוצה להוציא אותה מהקולג'?‬
‫את רוצה להרוס גם לה את החיים, הא?‬
‫ואת חושבת שיהיה יותר טוב‬ ‫אם נחזור לליברפול?‬
‫אני מבטיח לך שיהיה פי עשר גרוע יותר,‬ ‫ואת יודעת את זה.‬
‫את יודעת את זה, מותק.‬ ‫את יודעת שיהיה גרוע יותר.‬
‫לא עשינו שום דבר לא בסדר, נכון?‬
‫עשינו משהו לא בסדר? לא.‬
‫לא, אז אנחנו לא עוברים.‬ ‫אנחנו לא עוברים, מנד. נגמר הסיפור.‬
‫שיט.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אני אנקה… מצטער.‬
‫מצטער על זה. אני אנקה את זה.‬
‫אבא?‬ ‫-היי, מה את עושה שם?‬
‫את לא צריכה להקשיב.‬
‫אל תדאגי. אני אוריד את זה.‬
‫שלחת את המייל?‬
‫כן.‬
‫הנה הטלפון שלך.‬ ‫-תודה.‬
‫למי את מסמסת?‬
‫לבילי.‬
‫אה, נכון. ואיך הולך?‬
‫לא עניינך.‬
‫אבא בסדר?‬
‫אבא שלך בסדר.‬
‫אני נותנת לו את הספייס שלו,‬ ‫כי זה מה שאני עושה.‬
‫הוא אוהב את הוואן הזה.‬
‫הוא לא אוהב אותו. זה רק וואן.‬
‫לא יודעת. אני לא…‬
‫לא נראה לי שסבון ומים יעזרו שם.‬
‫אני לא מבינה כלום בצבע. את מבינה?‬
‫את רותחת, נכון?‬ ‫-לא, אני לא.‬
‫אני לא.‬
‫אני פשוט לא מבינה מי אמור להיות הסוטה.‬
‫כאילו, הוא בן 13.‬ ‫המטומטמים בטח לא יודעים מה זה אומר.‬
‫וברור שזה לא אבא,‬ ‫ואני פשוט… ג'יימי, הוא לא היה…‬
‫הוא…‬
‫מצאתי את עצמי בחדר שלו‬ ‫לפני כמה ימים, שואבת.‬
‫כן?‬
‫לא ממש ידעתי מה לעשות.‬
‫אני לא מסוגלת להיכנס.‬
‫את בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫בילי דואג לך?‬
‫אימא, בילי לא דואג לי.‬ ‫את יכולה להפסיק לומר את זה?‬
‫אני יכולה לדאוג לעצמי, נכון?‬ ‫אני דואגת לעצמי.‬
‫את יודעת, אף אחד לא…‬
‫אף אחד לא כתב לי "סוטה"‬ ‫על הלוקר בלימודים, אז לפחות זה.‬
‫אוקיי.‬ ‫-מנד, איפה הספוג הגדול הזה?‬
‫מתחת לכיור.‬
‫הוא לא. אני לא מוצא אותו.‬ ‫-הוא כן. תחפש.‬
‫אני מחפש!‬
‫טוב, אני יורדת למטה.‬ ‫כדאי שאלך לעזור לאבא שלך.‬
‫רוצה כוס תה?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫בסדר. אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני.‬
‫מצאת אותו?‬ ‫-כן.‬
‫רוצה כוס תה?‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫הכול בסדר, איילין?‬ ‫-כן, אדי, תודה.‬
‫את רוצה כיסא, מותק?‬ ‫-לא.‬
‫רוצה כיסא להרים את הרגליים?‬ ‫-לא, אני בסדר.‬
‫רוצה תה, מותק?‬ ‫-לא, אני בסדר.‬
‫אולי יש קצת עוגת יום הולדת, אם מתחשק לך.‬
‫לא? אז תזדייני מפה, פרה זקנה וחטטנית.‬
‫הכול טוב, סוטה?‬
‫היי? היי!‬
‫היי!‬ ‫-הכול טוב, סוטה!‬
‫אתם עשיתם את זה לוואן שלי?‬
‫כן?‬
‫סוטה!‬
‫סליחה, מותק. זהירות. סליחה.‬
‫זה לא יורד.‬ ‫-לא?‬
‫לא.‬
‫רוצה לנסות אקונומיקה?‬ ‫-גם זה לא יעזור.‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫נצטרך לנסוע ל"וויינרייטס".‬ ‫-עכשיו?‬
‫כן, עכשיו. צריך ללכת עכשיו.‬ ‫-למה?‬
‫כי אני צריך להוריד את זה, מנד.‬ ‫אני לא יכול…‬
‫אני לא יכול להגיע לעבודה‬ ‫עם הדבר הזה על הוואן שלי, נכון?‬
‫אני יכול? לא.‬ ‫-אני יודעת, אבל…‬
‫אז קדימה, בואי נלך.‬ ‫זה לא ייקח הרבה זמן. קדימה, בואי. ליסה!‬
‫ליסה, רדי למטה, מותק!‬ ‫-מה?‬
‫תלבשי מעיל. אנחנו נוסעים לוויינרייטס.‬
‫אני לא יכולה להישאר בבית?‬ ‫-לא, את לא יכולה.‬
‫מישהו השחית את הוואן.‬
‫אין לדעת מה הם יעשו בהמשך.‬ ‫אני לא משאיר אותך כאן לבד.‬
‫למה שארצה ללכת לשם?‬
‫כי אני מבקש ממך.‬ ‫-אדי, אני מכינה ארוחת בוקר.‬
‫בנות, בבקשה! בבקשה, בנות, תעשו לי טובה.‬
‫בבקשה, תעזרי לי, מותק. אני מנסה.‬
‫בסדר. כן, כולנו נלך.‬
‫כן?‬ ‫-נחזיר לנו את היום.‬
‫מה?‬
‫נחזיר לנו את היום.‬ ‫-בסדר, כן.‬
‫כן.‬ ‫-נחזיר לנו את היום.‬
‫אני אכבה את זה.‬ ‫-זה יום ההולדת שלי, נכון?‬
‫בואו נחזיר לנו את היום.‬
‫אז ללכת לוויינרייטס‬ ‫זה איזה פינוק ליום הולדת?‬
‫כן. בשבילי כן.‬
‫לא היה לי כלום כשהייתי ילד. תגידי תודה.‬
‫לא קיבלתי אפילו מנדרינה. טוב, תיכנסו.‬
‫תנעלי את הדלת כמו שצריך, מותק.‬ ‫-כן.‬
‫שימי לנו עין על הבית, איילין, טוב?‬
‫בטח, יקירי.‬
‫כן?‬ ‫-אני אשגיח עליו.‬
‫אל תשכחי לשלוח הודעה גם למשמר השכונה.‬
‫אדי.‬
‫אני סתם אומר.‬
‫ממש על הגדר.‬ ‫-להתראות, יקירה!‬
‫זקנה חטטנית.‬
‫טוב. בואו נחזיר לנו את היום, כן?‬
‫כן.‬ ‫-זה מה שאמרת, נכון?‬
‫ליס, שימי מוזיקה,‬ ‫אבל תבחרי משהו טוב עם בייסליין.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫מוזיקה טובה צריכה בייסליין כמו שצריך.‬
‫את מבינה? צריך גיטרת בס טובה.‬
‫לא החרא הרדוד הזה,‬ ‫או השטויות של הדראם אנד בייס.‬
‫תני לי בייסליין כמו שצריך‬ ‫שאוכל ליהנות ממנו.‬
‫אתה מדבר כאלה שטויות.‬
‫ועוד דבר.‬
‫כשנחזור מוויינרייטס, נצא לבילוי.‬
‫בילוי?‬ ‫-כן, נצא לבילוי.‬
‫בילוי משפחתי.‬
‫ומה תעשה בבילוי המשפחתי שלך?‬
‫לא יודע.‬
‫נטפס על גבעה או משהו.‬ ‫-גבעה?‬
‫כן. ונלך לגן החיות.‬
‫אני לא הולכת לגן חיות. אני כמעט בת 18.‬
‫טוב, אז נלך להחלקה על הקרח.‬ ‫-אתה, החלקה על הקרח?‬
‫כן. מה הבעיה עם זה?‬
‫טוב, נלך לסרט.‬ ‫-כן, לזה אני מוכנה.‬
‫אם לעשות משהו, לעשות את זה.‬ ‫-כן?‬
‫כן.‬ ‫-סרט?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר, מתוקה. אז הולכים לסרט.‬
‫מנד, מתחשק לך סרט?‬ ‫-כן.‬
‫כן? בסדר. תסתכלו באינטרנט ותראו מה יש.‬
‫מה עובר עליך?‬
‫שום דבר לא עובר עליי, מותק.‬
‫אני רק…‬
‫מעוניין לפתור…‬
‫את בעיית היום.‬ ‫-את בעיית היום.‬
‫ואני עוזרת.‬
‫תודה.‬
‫לפתור את בעיית היום?‬
‫זה מה שהמטפלת אומרת.‬ ‫-מה אנחנו פותרים?‬
‫כלום.‬
‫סתם חשבתי שזה רעיון טוב ללכת לסרט,‬ ‫זה הכול.‬
‫כן. אבל קודם נאכל ארוחת בוקר, טוב?‬
‫כן.‬
‫היא מכינה לי ארוחת בוקר אנגלית מלאה.‬ ‫עם פודינג שחור והכול.‬
‫פודינג שחור?‬
‫קניתי קצת לאבא שלך.‬
‫אתה יודע, אתה תמות צעיר.‬ ‫-זה מה שאני אמרתי.‬
‫ואני אוכל לחם מטוגן.‬
‫וגם דאגתי ללחם נהדר בשביל זה.‬
‫היא אישה טובה, אימא שלך.‬
‫ככה אתה אומר.‬
‫היי!‬ ‫-סליחה.‬
‫טוב, אז סגרנו.‬ ‫קיבלנו את היום שלנו בחזרה, ילדים.‬
‫ניסע לשם, נקנה את הדברים,‬
‫חזרה הביתה,‬
‫אני וליס נוריד את הצבע‬ ‫בזמן שתכיני ארוחת בוקר,‬
‫נחליף בגדים, נלך לקולנוע,‬ ‫ונחסל דלי ענק של פופקורן.‬
‫כן.‬ ‫-אפשר ללכת למסעדה סינית?‬
‫כן, אפשר.‬ ‫-יש!‬
‫מה את רוצה?‬
‫אני רוצה הכול.‬
‫הכול?‬ ‫-הכול. אני כל כך רעבה.‬
‫אוקיי.‬
‫לא הייתי בקולנוע כבר המון זמן.‬
‫כן.‬ ‫-מצאת כבר שיר?‬
‫לא יודעת. אין לי מושג איפה יש בייסליין.‬
‫שימי…‬
‫פשוט תקלידי "א-הא".‬
‫כאילו, "א-הא".‬
‫"טייק און מי."‬
‫מה? אין בזה בייסליין.‬ ‫-כן יש.‬
‫לא, אין.‬ ‫-יש!‬
‫לא היה להם אפילו נגן בס.‬ ‫-כן היה להם. פול.‬
‫מי?‬ ‫-פול.‬
‫הוא ניגן בבס. הוא ידע לנגן בתופים והכול.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-לגמרי. הייתי במועדון המעריצים.‬
‫אלוהים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫לאימא שלך היו פוסטרים על הקיר.‬ ‫היו לה סיכות, צעיפים.‬
‫אהבתי את הסיכות האלה.‬ ‫-בחיים לא סיפרת לי את זה.‬
‫את יודעת, לפני שנים, בתחילת הקשר,‬
‫כשאני ואבא שלך התחלנו לצאת,‬ ‫באחת המסיבות הראשונות שלנו בבית הספר,‬
‫אתה החלטת לבחון אותי.‬
‫זה לא היה מבחן.‬ ‫-זה כן.‬
‫זה לא היה מבחן, אני אומר לך.‬
‫אבא שלך חבש פאה ורודה כזאת.‬
‫כולם צחקו, אבל לאבא שלך לא היה אכפת‬ ‫כשאנשים צחקו עליו.‬
‫היי, אהבתי את הפאה הזאת.‬ ‫הפאה הזאת הייתה מעולה.‬
‫וזה היה אמצע המסיבה,‬ ‫ואף אחד לא רקד עדיין.‬
‫ובני כמה היינו? בערך 13?‬
‫היינו בשנה השלישית.‬ ‫-זה כיתה ט' בשפה שלך.‬
‫והדי-ג'יי היה מר ברנס,‬ ‫המורה שלנו לגאוגרפיה.‬
‫ראש ביצה.‬ ‫-כן. ביצה.‬
‫הוא התחיל להתייאש כי אף אחד לא רקד.‬
‫כולם התביישו.‬
‫וא-הא היו אז בראש המצעדים, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫ואבא שלך… זה היה מטורף.‬
‫הוא התחיל לרקוד לבד באמצע רחבת הריקודים.‬
‫לא, זה לא היה ככה.‬ ‫-זה כן.‬
‫נכון. לא, ברנסי היה מורה מעולה,‬ ‫אבל הוא היה דיג'יי גרוע.‬
‫אז רק עזרתי לו. זה הכול.‬
‫וכולם פשוט עמדו שם וצחקו על אבא שלך.‬
‫הם לא צחקו.‬ ‫-הם כן.‬
‫אף אחד לא צחק, מותק.‬ ‫הם עפו על תנועות הריקוד של הנורת'רן סול.‬
‫נורת'רן סול?‬ ‫-כן.‬
‫זה?‬ ‫-הייתי רקדן מעולה.‬
‫נכון.‬ ‫-את יודעת שכן.‬
‫אבל אז…‬
‫הוא התחיל להחליק לו על הרצפה.‬
‫כן, אבל תגידי את הסיבה האמיתית למה.‬
‫למה?‬ ‫-נכון? לא, תגידי את האמת.‬
‫קניתי זוג נעלי באולינג אדומות ולבנות…‬
‫לא נכון.‬
‫לא, מחנות יד שנייה,‬ ‫כדי שיתאימו לפאה שלי, כן?‬
‫אבל לא היה לי מושג‬ ‫שלנעליים האלה אין בכלל אחיזה.‬
‫כי אלה נעלי באולינג!‬ ‫-לא הייתה להן אחיזה.‬
‫אז…‬
‫הוא מחליק, מועד,‬
‫עושה שפגאט ונוחת על הפרצוף.‬
‫בום.‬
‫ואז הוא נעמד,‬
‫והוא קיבל מכה באף.‬
‫ודם נזל לו על הפרצוף,‬
‫וכולם פשוט השתינו מצחוק.‬
‫ואז הוא אמר, "אני מדמם פה!"‬
‫כולם צעקו לך את זה‬ ‫שנים אחר כך בבית הספר, נכון?‬
‫הם אמרו כזה, "אני מדמם פה!"‬
‫נעליים מחורבנות.‬ ‫-אבל זה היה מצחיק, אד.‬
‫אני שמח שזה מצחיק אותך, מותק.‬
‫אהבתי את כולם.‬ ‫הייתי עושה הכול בשביל כל אחד מהם.‬
‫נכון. היא הייתה עושה הכול בשביל כולם שם.‬
‫אם זה היה תלוי באימא שלך,‬ ‫היית נראית אחרת לגמרי.‬
‫היית נראית כמו אחד מהם…‬
‫היית מקבלת פרצוף נורווגי,‬ ‫אם את מבינה אותי.‬
‫היית נראה כמו ארלינג האלנד או משהו כזה.‬
‫הנה מגיע הקטע שבו החלקת.‬ ‫-את זוכרת?‬
‫"אני מדמם פה!"‬
‫שאר הערב פשוט ישבנו יחד, נכון?‬
‫לא יכולתי לרקוד שוב בנעליים האלה, נכון?‬
‫ואז ליווית אותי הביתה.‬ ‫טוב, אני הלכתי, אתה החלקת.‬
‫סבתא וסבא שלך חיכו לי.‬
‫אבא שלי אמר, "הלכת מכות?"‬
‫ואתה אמרת, "משהו כזה".‬ ‫קשוח כולך. "משהו כזה."‬
‫ואז נישקת אותי.‬ ‫-אבא!‬
‫אלוהים אדירים.‬ ‫-כן.‬
‫אבא, לא, תפסיק.‬
‫כן. פעם ראשונה שהיא צירפתה אותי.‬
‫אבא!‬ ‫-אני לא אשכח את זה.‬
‫עם הלשון וכל זה.‬ ‫-אבא!‬
‫מותק, בלעת לי את השקדים.‬ ‫-אבא!‬
‫אולי כן.‬
‫אבל אתה ממש טוב בלהחזיק ידיים.‬
‫שנחזיק ידיים כאן?‬ ‫-כן.‬
‫לא.‬ ‫-למה לא?‬
‫לא.‬ ‫-אנחנו נביך את הבת שלנו, נכון?‬
‫-לא, אני פשוט לא רוצה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫את צריכה לשמוח שנולדת מאהבה.‬
‫אבא, די.‬
‫ילדה שנוצרה מרומנטיקה ופרחים.‬
‫לא.‬
‫כן. ילדת אהבה קטנה שכמוך.‬
‫קדימה.‬
‫ילד שנוצרה מקשת בענן.‬ ‫-אבא!‬
‫ושן הארי ונרקיסים.‬
‫כן, בסדר.‬
‫אתם כל כך לא בוגרים. שניכם.‬
‫כמו ילדים.‬
‫אז מה בדיוק אנחנו מחפשים?‬ ‫-הגיע הזמן לפרוח.‬
‫נצלו את ה…‬
‫לא יודע. משהו שיוריד את הצבע.‬
‫אני אפגוש אתכן כאן, כן?‬
‫מה אנחנו אמורות לעשות?‬
‫לא יודע. תבזבזו קצת כסף או משהו.‬ ‫אתן טובות בזה, לא?‬
‫כן. מעולה.‬ ‫-אנחנו באמת טובות בזה.‬
‫קדימה, בואי נבזבז קצת כסף.‬
‫סליחה, חבר.‬
‫הכול טוב?‬
‫מישהו ריסס בספריי צבע על הוואן שלי.‬ ‫יש לך מושג איך אני מוריד את זה?‬
‫כן.‬
‫אני לא ממש מבין בזה,‬ ‫אבל הקולגה שלי אולי יוכל לעזור לך.‬
‫קווינט?‬
‫איפה הוא נעלם עכשיו? קווינט?‬
‫כן, הוא טוב בדברים כאלה.‬ ‫-טוב.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן, חבר.‬
‫הבחור אומר שיש לו ספריי צבע‬ ‫על הוואן שלו. רוצה להסיר אותו.‬
‫ניסית מים וסבון?‬
‫כן, זה לא עזר, אחי.‬
‫כמה חזק היה הצינור שלך?‬
‫השתמשתי בספוג.‬
‫טוב, תצטרך לשטוף את זה בצינור.‬
‫ואז תשתמש במדלל צבע, או באלכוהול חזק.‬
‫וודקה תעשה את העבודה, איזופרופנול עדיף.‬
‫ואז קח מגבת מיקרופייבר‬ ‫ותנגב בתנועות מעגליות.‬
‫מה זה?‬
‫אנחנו מוכרים כאלה.‬
‫בוא אחריי.‬ ‫-תודה, אחי.‬
‫אז, כן, תנועה מעגלית עם מגבת.‬
‫תפילה קטנה. זה הכי טוב שאתה יכול לעשות.‬
‫תפילה קטנה? המגבת לא תסיר את זה?‬
‫סביר להניח שיישארו קצת שאריות.‬
‫לא, אם אתה רוצה שזה ירד לגמרי,‬ ‫צריך לעשות צביעה מחדש.‬
‫מה זה?‬
‫גרפיטי?‬
‫ילדים. לדעתי ההורים אשמים.‬
‫אתה יכול להראות לי איפה הצבע הכחול, בבקשה?‬
‫לא, אם זה צבע,‬ ‫כמו שאמרתי, עדיף לצבוע מחדש.‬
‫אין לי כסף לזה.‬ ‫פשוט תראה לי איפה הצבע הכחול.‬
‫כל צבע יעבוד, באמת. זה לא חייב להתאים בול.‬
‫אני רק צריך להוריד את זה מהוואן שלי.‬ ‫-כן. בדיוק קלטתי מי אתה.‬
‫ראיתי תמונות שלך בפייסבוק.‬
‫אתה יכול להראות לי איפה הצבע?‬ ‫-כן. כאן למעלה.‬
‫סליחה, לא התכוונתי להביך אותך.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫פשוט…‬
‫אני בצד שלך, אתה יודע.‬
‫הצד של הבן שלך. אם זה שווה משהו.‬
‫כי הוא לא עשה את זה, נכון? כאילו…‬
‫אפילו בפצעי הדקירה,‬ ‫איפה שטענו שהיו דקירות,‬
‫יש עצם בנקודות החדירה.‬
‫אם אתם כבר ממציאים,‬ ‫לפחות שזה הגיוני מבחינה אנטומית.‬
‫אתה מבין?‬
‫ו…‬
‫טוב, ראיתי את התמונות שלה.‬
‫אז אני תומך בך…‬
‫אתה יכול להביא לי את הצבע?‬ ‫-סליחה, כן.‬
‫אני רק רוצה את הצבע.‬ ‫-בטח. פשוט…‬
‫לדעתי כדאי שתשיג לו עורך דין טוב.‬
‫אם תפתח קמפיין מימון המונים,‬ ‫הרבה מאיתנו יתמכו בו.‬
‫הנה הצבע שלך.‬
‫היי. אתה בסדר? כן. אפשר לעזור לך?‬
‫אבא.‬
‫אתה יודע,‬
‫נראה לי שיש פה אנשים‬ ‫שבאמת באו לכאן ליום כיף,‬
‫כי הייתי שם,‬ ‫איפה שיש צינורות פנימיים או משהו,‬
‫ממש משעמם, אבל בחור אחד פשוט עמד שם‬
‫ופשוט חייך לעצמו. זה היה כל כך מוזר.‬
‫בחיי, הייתי צריכה לצלם את זה‬ ‫כי זה היה כל כך…‬
‫הבא בתור, בבקשה.‬
‫עוד משהו בשבילך היום, אדוני?‬ ‫-לא.‬
‫אפשר לעניין אותך בהצטרפות למועדון?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫לא? אין בעיה. סך הכול 34.99 ליש"ט, בבקשה.‬
‫אבא, אתה בסדר?‬ ‫-קבלה?‬
‫לא, תודה. כן, אני בסדר.‬
‫כן. אני פשוט… אני רק קצת רעב, זה הכול.‬
‫אוקיי.‬
‫קניתי עציץ יפה. נכון שהוא יפה?‬ ‫-נחמד.‬
‫אני חושבת שאיזה בחור בצמיגים בחן אותי.‬
‫נצטרך להגיד לג'יין שלנו לבוא לכאן.‬ ‫זה מקום נהדר למצוא גבר.‬
‫מה?‬
‫זה הוא, לא?‬
‫מי?‬ ‫-הוא עוקב אחריי?‬
‫הם עושים ממני צחוק, אה?‬ ‫חושבים שאני אידיוט?‬
‫אדי!‬ ‫-שיט!‬
‫בוא הנה, חתיכת חרא!‬ ‫-אדי!‬
‫בוא הנה. קום!‬
‫אדי!‬ ‫-עשיתם את זה לוואן שלי?‬
‫מה?‬ ‫-עשיתם את זה לוואן שלי?‬
‫זה היה סתם בצחוק.‬ ‫-זה לא מצחיק, נכון? אה?‬
‫זה מצחיק? אל תחייך, ילד,‬ ‫כי אני אעיף את החיוך הזה מהפרצוף שלך.‬
‫שלא תעשו את זה יותר בחיים!‬
‫תקשיב לי, נבלה קטנה. קום!‬
‫קום! תקשיב לי!‬ ‫-טוב.‬
‫לא עושים את זה לאנשים. הבנת?‬ ‫-כן.‬
‫אין לך מושג מה עובר עליי.‬ ‫אל תצחק עליי.‬
‫קדימה, עוף מפה!‬
‫תתרחק מהמשפחה שלי!‬
‫קדימה, מהר.‬ ‫-חכה.‬
‫קח גם את האופניים המזוינים שלך!‬
‫קדימה!‬ ‫-רגע.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אדי!‬
‫אדי, בוא.‬
‫אדי, בבקשה. בוא פשוט ניכנס לוואן.‬ ‫-אפשר ללכת הביתה?‬
‫תני לי את העציץ הזה.‬ ‫תני לי את העציץ, מותק.‬
‫תני לי את העציץ. תני לי את התיק שלך.‬
‫תני לי את התיק שלך. קדימה, תני את התיק.‬
‫טוב, קדימה, בנות.‬ ‫תיכנסו מהצד השני, בבקשה.‬
‫אתה מתכוון לנקות את זה?‬ ‫-מה?‬
‫אתה מתכוון לנקות את זה?‬
‫לא.‬ ‫-זה בלגן, חבר.‬
‫אני אשלם על זה.‬ ‫-אתה צריך לנקות את זה.‬
‫זה לא יקרה.‬ ‫-קדימה, אדי!‬
‫אתה מצולם.‬ ‫-תשתוק, חתיכת זין!‬
‫תשתוק ותיכנס לחנות המזוינת!‬ ‫-אתה מצולם.‬
‫אתה והחבר המזדיין שלך,‬ ‫חתיכת חרא קטן ומוזר!‬
‫אבא… לענות?‬
‫תעני.‬
‫זו שיחה מ…‬ ‫-ג'יימי מילר.‬
‫במרכז האימונים המאובטח "סטנדלינג".‬
‫שיחה זו מגיעה מאדם השוהה כרגע‬ ‫בבית כלא באנגליה או ויילס.‬
‫כל השיחות נרשמות ומוקלטות,‬
‫וייתכן שאחד מאנשי הסגל בכלא יאזין להן.‬
‫אם אין ברצונכם לקבל את השיחה,‬ ‫אנא נתקו עכשיו.‬
‫אבא?‬
‫שלום, ילד.‬
‫רק רציתי לומר יום הולדת שמח.‬
‫תודה, חבר.‬
‫תודה שהתקשרת.‬
‫קיבלת את כרטיס הברכה שלי?‬
‫כן, קיבלתי.‬
‫ואתה ציירת את זה?‬
‫כן.‬
‫ככה חשבתי.‬
‫אמרתי לאימא שלך שחשבתי שזה היה ממש טוב.‬
‫שכחתי כמה אהבת לצייר.‬
‫כן. בגלל זה התחלתי שוב.‬
‫הכול בסדר?‬
‫עכשיו כשכל הבלגן נרגע?‬
‫כן. זה בסדר.‬
‫הספרנית בסדר איתי, אבל…‬
‫קצת מציקים לי בחצר, אבל זה שום דבר.‬
‫אתה יודע מה לעשות, נכון, ילד?‬
‫כן. יש אנשים שאני יכול לדבר איתם.‬
‫יופי.‬
‫אז מה אתה עושה היום?‬
‫עמדתי לאכול ארוחת בוקר.‬
‫עוד לא אכלת ארוחת בוקר?‬ ‫-לא.‬
‫לא, עדיין לא, ילד. היינו עסוקים.‬
‫נראה לי שנלך לסרט אחר כך.‬
‫ואז ליסה שלנו רוצה אוכל סיני.‬
‫שרימפס קונג פאו?‬
‫כן, אתה מכיר את ההזמנה שלנו.‬
‫קיבלת מתנות שוות?‬
‫לא, עדיין לא. עוד לא הגענו למתנות, ג'יי.‬
‫אבא?‬ ‫-כן?‬
‫אני…‬
‫אני יודע שזה לא היום הכי מתאים,‬
‫אבל זה פשוט קרה, אתה יודע, ו…‬
‫מה קרה, ילד?‬
‫פשוט תספר.‬ ‫תשכח שזה יום ההולדת שלי. מה קורה?‬
‫טוב…‬
‫ככל שזה מתקרב,‬
‫חשבתי על זה ו…‬
‫אבא, אני אשנה את הטיעון שלי.‬
‫הלו?‬
‫אבא, אני…‬
‫אני מצטער, אבל אני מתכוון להודות באשמה.‬
‫שלום, בן. גם אנחנו פה.‬
‫היי, ג'יי.‬
‫מה?‬
‫האוכל השתפר, מותק?‬
‫כן, הוא בסדר.‬
‫חשבתי שזה רק אני ואבא פה.‬
‫כתבתי להם לגבי הרגישויות שלך.‬
‫זה בסדר.‬
‫אתה עדיין בחדר הכושר כל הזמן?‬
‫רק כשמותר לי.‬
‫אתה מתכוון להפוך למפתח גוף או משהו?‬
‫לא ממש, לא.‬
‫בכל אופן,‬ ‫כדאי שאסיים כי יש עוד אנשים שמחכים.‬
‫בסדר, בן.‬
‫הזמן הרגיל בסוף השבוע, כן?‬
‫מושלם.‬
‫אבא?‬ ‫-כן?‬
‫אני…‬
‫אני מצטער.‬
‫ויום הולדת שמח.‬
‫תודה…‬
‫צאו מהצד הזה.‬
‫תיזהרו מהצבע.‬
‫הוא יהיה בסדר?‬
‫הוא יהיה בסדר. בואי.‬
‫בואי.‬
‫מה קרה שם, מותק?‬
‫ילדים, נכון?‬
‫לכי להזדיין, איילין.‬
‫הוא לא תיקן את החלונות האלה כמו שצריך.‬
‫אמרתי לך שלא אטמו אותם כמו שצריך.‬ ‫הרגשת רוח אתמול בלילה?‬
‫זו החולצה שקניתי לך?‬ ‫-הייתי צריך לעשות את זה בעצמי.‬
‫כן.‬
‫-היא ממש יפה לך.‬
‫אתה נראה לא רע לגיל 50.‬
‫בוא נרד מהסרט.‬
‫לא, הכול טוב. החלפתי בגדים.‬
‫זה בסדר. פשוט נעזוב את זה.‬
‫לא, זה בסדר. נלך.‬
‫זה בסדר.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫תודה.‬
‫חשבתי שהוא נשמע טוב יותר משבוע שעבר.‬
‫נכון?‬
‫אולי קבלת ההחלטה שיפרה קצת את המצב, לא?‬
‫אתה זוכר מה ג'ני אמרה?‬ ‫-כן.‬
‫כן. ואני לא.‬
‫אני לא חוסם אותך.‬ ‫באמת שאני לא. אני לא עושה את זה.‬
‫למה אתה מתנהג ככה?‬ ‫-איך, מותק?‬
‫אתה היית זה שנכנס איתו.‬
‫אני אפילו לא ראיתי את הסרטון.‬
‫בבקשה, בואי לא נעשה את זה שוב.‬
‫זה כבר נהיה המשפט הקבוע שלך, נכון?‬
‫"בואי לא נעשה את זה שוב."‬
‫אני מתכוון לכל הקטע של מי נכנס איתו או לא.‬ ‫בבקשה, אפשר לא לעשות את זה שוב?‬
‫זה לא מה שאמרתי.‬ ‫-אז מה את אומרת?‬
‫אתה ראית את הסרטון. אני לא.‬
‫זה לא אתה.‬
‫מאיים על ילדים. הורס את הוואן שלך.‬
‫אני יודעת שאתה כועס.‬
‫אבל זה כנראה לטובה שהוא יודה באשמה.‬
‫אם היית כן עם עצמך,‬ ‫גם אתה היית מבין את זה.‬
‫ראיתי מה שראיתי.‬
‫לא רציתי להאמין.‬
‫ואז, כשראיתי את זה…‬
‫אדי, אני מכירה אותך מאז שהתחלת להתגלח.‬
‫אנחנו חייבים לשרוד את זה.‬
‫מה אם לא נוכל?‬
‫ג'ני אומרת שכשאנחנו מרגישים…‬
‫זין על מה שג'ני אומרת, מותק.‬
‫זין על מה שג'ני אומרת.‬ ‫היא לא כאן עכשיו, נכון?‬
‫הוא לא היה יוצא מהחדר שלו.‬
‫הוא היה נכנס הביתה,‬ ‫טורק את הדלת, רץ ישר למעלה למחשב.‬
‫הייתי רואה את האור דולק באחת לפנות בוקר.‬
‫והייתי דופקת ואומרת…‬
‫"ג'יימי, קדימה, בן. יש לך בית ספר מחר."‬
‫והוא היה מכבה את האור, אבל לא אומר כלום.‬
‫לא יכולנו לעשות שום דבר בקשר לזה.‬
‫כל הילדים ככה בימינו, נכון?‬
‫אתה לא יודע במה הם צופים בחדר שלהם.‬
‫יכול להיות שהוא צפה בפורנו או משהו.‬ ‫את מבינה?‬
‫תראי את הבחור הזה שקפץ לי בטלפון,‬
‫חופר על איך צריך להתנהג עם נשים,‬ ‫איך גברים צריכים להתנהג, וכל השיט הזה.‬
‫רק חיפשתי משהו לחדר כושר, לא?‬
‫אי אפשר להשגיח עליהם כל הזמן, מותק.‬ ‫פשוט אי אפשר.‬
‫יש לו מזג נורא. אבל גם לך.‬
‫אל תגידי דבר כזה.‬
‫הוא לא קיבל את זה ממני, נכון?‬
‫מה, הוא קיבל את זה ממני?‬ ‫-לא.‬
‫אבל לפעמים אני חושבת‬ ‫שהיינו צריכים לעצור את זה.‬
‫לראות את זה ולעצור את זה.‬
‫אנחנו לא יכולים לחשוב ככה.‬
‫זוכרת? זה מה שהיא אמרה.‬
‫זו לא אשמתנו.‬
‫אסור שנאשים את עצמנו.‬
‫אבל אנחנו יצרנו אותו…‬
‫לא?‬
‫כשהייתי בגילו, אבא שלי היה מרביץ לי.‬
‫לפעמים הוא היה לוקח את החגורה‬ ‫וממש מכה אותי, שוב ושוב.‬
‫והבטחתי לעצמי…‬
‫אמרתי, "כשיהיו לי ילדים משלי,‬ ‫בחיים לא אעשה דבר כזה".‬
‫בחיים לא אעשה את זה לילדים שלי.‬
‫ולא עשיתי, נכון?‬
‫רק רציתי להיות טוב יותר.‬
‫אבל אני באמת טוב יותר?‬
‫אני טוב יותר?‬
‫ניסית להיות.‬
‫שנינו ניסינו.‬
‫כן, ניסיתי.‬
‫לקחתי אותו לכדורגל, נכון?‬ ‫כי חשבתי שזה יחשל אותו.‬
‫לא, אבל הוא היה על הפנים.‬
‫אז הם פשוט תקעו אותו בשער.‬
‫ואני פשוט עמדתי שם, בצד המגרש,‬
‫בזמן שכל האבות האחרים צחקו עליו.‬
‫והרגשתי איך הוא מסתכל עליי.‬
‫ולא הייתי מסוגל להסתכל עליו, מנד.‬
‫לא הייתי מסוגל להסתכל על הבן שלי.‬
‫הוא העריץ אותך.‬
‫ואז לקחתי אותו להתאגרף.‬
‫חשבתי שזה ישנה משהו.‬
‫זה נמשך עשר דקות.‬
‫אני יודעת.‬
‫הוא נהג לצייר למטה, זוכרת?‬ ‫-כן.‬
‫זוכרת איך הוא ישב‬ ‫ליד שולחן המטבח וצייר ציורים?‬
‫והוא היה טוב, נכון?‬ ‫-כן, והוא אהב את זה.‬
‫הוא היה ממש טוב. הוא אהב את זה.‬ ‫הוא ישב שם שעות, נכון?‬
‫ואז הוא הפסיק עם זה.‬
‫ואז הוא רצה מחשב, אז קנינו לו את המחשב.‬
‫קנינו לו את השולחן והכול.‬ ‫המקלדת, האוזניות, כל הדברים האלה.‬
‫ושיחקתי איתו כדורגל במחשב.‬ ‫זוכרת ששיחקתי איתו כדורגל?‬
‫כן.‬
‫ואז העסק התחיל להצליח, נכון?‬
‫והייתי צריך לצאת בשש בבוקר,‬ ‫וחוזר רק בשמונה.‬
‫הייתי בבית מוקדם יותר,‬ ‫ולא הלך לי טוב יותר.‬
‫היית אימא טובה.‬
‫את אימא טובה.‬
‫אולי לא שמתי לב מספיק למה שקורה.‬
‫אבל הוא היה בחדר שלו, נכון?‬
‫חשבנו שהוא בטוח, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫לא חשבנו שהוא בטוח?‬
‫איזה נזק הוא יכול לעשות שם?‬
‫חשבנו שאנחנו עושים את הדבר הנכון.‬
‫הייתי אימא טובה.‬
‫נכון.‬ ‫-אני אימא טובה.‬
‫אתה אבא טוב. אבא נהדר.‬
‫אבל אנחנו יצרנו אותו.‬
‫אז אם אבא שלי יצר אותי…‬
‫איך יצרתי את זה?‬
‫בוא הנה.‬
‫לא ידענו מה הוא יעשה.‬
‫לכן הוא רצה שתהיה שם איתו.‬ ‫הוא ידע שלא תאמין.‬
‫הוא חשב שתגן עליו.‬
‫הייתי צריך להגן עליו?‬
‫לא יכולת.‬
‫יכולתי להגן עליו?‬ ‫-לא.‬
‫היינו צריכים לעשות יותר, או…?‬
‫אני חושבת שזה יהיה טוב…‬
‫אם נשלים עם זה‬ ‫שאולי היינו צריכים לעשות יותר.‬
‫אני חושבת שזה בסדר אם נחשוב ככה.‬
‫אני עדיין רואה את הילד הקטן הזה.‬
‫קצת טמבל.‬
‫מתנדנד לו על סולם הקופים.‬
‫מצייר למטה ציורים של מפלצות.‬
‫אוכל גלידה.‬
‫והכול היה נמרח לו על הפנים, נכון?‬
‫הכול נמרח לו על הפנים.‬
‫הפנים הקטנות שלו.‬
‫אני מרגיש כאילו זה היה אתמול.‬
‫זה היה.‬
‫הוא המשיך לומר את זה שוב ושוב.‬
‫הוא אמר בלי הפסקה, "זה לא הייתי אני".‬
‫"אבא, זה לא הייתי אני."‬
‫ואני האמנתי לו…‬
‫ואז ראיתי את הסרטון.‬
‫איך?‬
‫הלוואי שאת היית שם במקומי.‬
‫הלוואי שהוא היה בוחר בך.‬ ‫היית מתנהלת טוב יותר.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫לא.‬
‫היית מתנהלת טוב יותר.‬
‫אתם בסדר?‬
‫כן. את בסדר, מותק?‬ ‫-כן.‬
‫זה חדש?‬
‫זה מקסים.‬
‫כן.‬ ‫-לא, זה לא חדש. אני כנראה פשוט…‬
‫כנראה פשוט לובשת את זה אחרת כי…‬
‫אתם יודעים, הכול עניין של שילובים.‬
‫אני מדברת על זה כל הזמן. שילובים הם הכול.‬
‫אני פשוט…‬
‫פשוט חשבתי,‬ ‫"מתי עוד יוצא לי להתלבש קצת יפה?"‬
‫זה יום ההולדת של אבא, אתם יודעים.‬
‫זו החולצה שאימא קנתה לך?‬
‫כן.‬
‫יפה.‬
‫כדאי שגם אני אלבש משהו יפה.‬ ‫-לא.‬
‫את נראית מקסים כמו שאת.‬
‫ליסה, אני מצטער, מותק.‬
‫החבר'ה האלה וכל הבלגן עם הוואן.‬ ‫-אבא, הוואן…‬
‫זה בסדר. הוואן נראה גרוע יותר,‬
‫אבל אי אפשר לקרוא את המילה שכתובה שם יותר.‬
‫אני אצבע אותו מחדש.‬
‫הילדים האלה עשו את זה?‬
‫כן, את מכירה אותם?‬
‫כן. הם…‬
‫הם חארות, למען האמת.‬ ‫-היי, תשמרי על הפה.‬
‫סליחה.‬
‫תראי, אם הם יעשו לך בעיות…‬ ‫-אבא…‬
‫כולם עושים לי בעיות.‬
‫אחותו של ג'יימי.‬
‫אבל אנחנו נשארים כאן.‬
‫אנחנו לא עוברים מפה.‬ ‫אנחנו לא יכולים לעבור.‬
‫אבל אנחנו כן יכולים.‬ ‫-לא, אימא…‬
‫אימא, אם נעבור יהיה טוב יותר תקופה מסוימת,‬
‫אבל אז מישהו יגלה משהו,‬
‫ואז אותו משהו יהפוך להכול,‬
‫ואז זה רק יהיה גרוע יותר.‬
‫את יודעת…‬
‫זה ג'יימי.‬
‫ג'יימי שלנו.‬
‫נכון?‬
‫חשבנו שנרד מללכת לסרט.‬
‫כן. זה…‬
‫זה טוב. אנחנו יכולים…‬
‫נוכל לשכור כאן סרט?‬ ‫-כן.‬
‫זה רעיון טוב.‬ ‫-כן, נוכל למצוא פופקורן.‬
‫יש לנו פופקורן איפשהו.‬ ‫-כן.‬
‫נזמין טייק אוויי.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-בבקשה.‬
‫חטיפי שרימפס לכולם?‬
‫חטיפי שרימפס לכולם.‬
‫שנאכל ארוחת בוקר?‬
‫שנתחיל בארוחת בוקר?‬ ‫-כן.‬
‫בואו.‬
‫הפודינג השחור הזה‬ ‫תכף יצמיח רגליים ויתחיל ללכת.‬
‫אני אערוך את השולחן.‬ ‫-תודה.‬
‫אני אעזור לך.‬ ‫-אתה לא מתקרב לשם, ילד יום הולדת.‬
‫איך יצרנו אותה?‬
‫כמו שיצרנו אותו.‬
‫- ג'יימי -‬
‫אני מצטער, בן.‬
‫הייתי צריך לעשות עבודה טובה יותר.‬
‫תרגום כתוביות: תמר פימה‬