BASERT PÅ VIRKELIGHETEN,
MEN NOEN KARAKTERER OG ELEMENTER ER ENDRET ELLER OPPDIKTET.
Den mistenkte heter Robert Napper.
Han har sittet i forvaring siden 1995.
Dømt for dobbeltdrap og flere voldtekter, og mistenkt for mange flere.
Napper drepte Rachel, André.
Og dette teamet vil bevise det.
Og det skal jeg tro på?
DET BRITISKE KONSULATET
Hvorfor skulle jeg det?
DNA-matchen gjør det svært sannsynlig…
I så fall ville du sagt at de hadde siktet ham,
men det sier du ikke.
Prøven har ikke bevisstandard ennå.
-Hva om den aldri får det? -Vi vet at vi vil trenge flere bevis.
Men med en hovedmistenkt kan vi fokusere søket.
Har han ikke tilstått?
Vi har ikke avhørt ham.
Men i de andre sakene
har han ikke tilstått før han var helt nødt.
-Stagg-teamet fokuserte på tilståelsen. -Jeg vet hva de gjorde.
Vi vil finne håndfaste bevis for å bevise 100 % sikkert
at Napper er skyldig.
Hør her.
Jeg forstår at du vil ha visshet.
Jeg vil ha sannheten.
Om den dagen og tiden som fulgte, som ingen har blitt stilt til ansvar for.
Når du har det,
skal jeg lytte.
Greit.
En 14 år gammel uløst sak.
Etterforskningen ble over halvannet tiår
først nedskalert, så gjennomgått på ny, og nå ser den på nye bevis.
Men så langt er det ikke gjort noen nye siktelser.
Hva gjør faren din i kveld?
Bryr meg ikke.
André? Er du der? Det er Francisco.
Jeg har ikke sett deg på flere måneder. Hvor er du?
Vi er bekymret for deg.
Hvordan plasserer vi Robert Napper på Wimbledon Common
om morgenen den 15. juli 1992?
Vi begynner med å bevise at han ikke var der han sa han var.
Bra. Som er?
På jobb. Serco i Greenwich. Han sa han var der hele dagen.
Har vi noen tidligere kollegaer?
Formannen. Han ble avhørt den gangen.
Han hadde årsplaner som viste de ansattes arbeidstider.
-Men de fant ikke 1992. -Bør vi ta en prat med ham, tenker du?
-Tviler på at det hjelper. -Jeg også.
Men vi må gå gjennom absolutt alt.
Alt og alle, som om det aldri har blitt sett på før.
-Har du skoavtrykket? -Ja, her.
Tone, vi har dette skoavtrykket.
Et av de eneste fysiske bevisene fra det opprinnelige åstedet. Ok?
Benno har prøvd å finne en match med Nappers sko, men…
De fant ingen fottøy på Nappers rom dagen han ble tatt.
-Ingenting. -Så…
Så vi lurer på
hva han hadde på beina da han ble pågrepet.
-Han ble vel aldri løslatt igjen? -Nei.
Så de kan ikke være i hjemmet hans.
Stått lagret på Broadmoor de siste ti årene.
Det er verdt en titt.
Vær ekstra nøye. Og ikke et ord til noen før vi får en ransakelsesordre.
-Ja… -Hva?
Fått ransakelsesordre til fengsel før?
Alex?
-Går det bra? -Ja.
Hatt en grei uke?
Ja da.
Ja? Hva med jobben?
Jo da, bra.
Hva med deg?
Jo da.
Vil du spise nå eller senere?
Jeg spiser hos Anna.
Kom bare for å hente noen ting.
Skjønner.
Hvorfor sa du ikke ifra?
-Trodde jeg gjorde det. -Når skulle du gjort det? Du er aldri her.
Jeg er her nå hvis du vil snakke.
Det er ikke mye å snakke om.
Vet ikke om du lurer på om politiet har tatt kontakt, men
det har de ikke.
De kommer ingen vei med den nye mistenkte.
Jeg går i dusjen.
Det er over ti år siden jeg jobbet der.
Og du husker ikke sikkert
om Napper var på jobb eller ikke den dagen?
Jeg har god hukommelse, men…
Er det noen som kan huske det?
Som jeg sa, så jobbet ikke Napper der lenge.
Og den eneste han snakket med, var seg selv.
Jentene holdt seg langt unna ham.
-Men jeg har fortalt alt dette før. -Ja da.
Og du beholdt noen årsplaner?
Ja, i garasjen. Vet ikke engang hvorfor. Skrev ned de ansattes arbeidstider der.
Jeg ga 91 og 93 til kollegaene deres. Resten gikk i søpla.
Ingen tegn til 92?
Nei.
Kan vi ta en siste titt?
-Du vil nok ikke gå inn dit. -Nei, du har rett, det vil jeg ikke.
-Det er store ting. -Ja.
-Til veggen. -Jepp.
Helvete heller.
Her borte.
1992 VAKTPLAN
-God jul. -Jepp.
Ålreit. Her er han.
Robert Napper.
Onsdag 15. juli. Han hadde fri hele dagen.
Er vi sikre?
George er veldig grundig. Robert Napper hadde fri hele dagen.
Så nå kan vi bevise hvor han ikke var. La oss spørre ham hvor han var.
BROADMOOR SIKRET SYKEHUS
Takk igjen.
-Er du advokaten hans? -Det stemmer.
Og hvis min klients lege ser tegn til uro under avhøret,
stanser jeg det umiddelbart.
Bob er skjør. Mentalt.
Bob er også en straffedømt innsatt.
-Og en drapsmistenkt. -Nei, han er ikke en innsatt.
Han er en pasient. Dette er et sykehus, ikke et fengsel.
Bob. Jeg har en stol til deg her.
-Der, ja. -Hei, Robert.
Sånn, ja. Ja.
Sånn, ja.
Ok.
Vi vil snakke med deg om Rachel Nickell.
Du kjenner det navnet, hva?
Du har blitt spurt om Rachel før.
Rachel ble voldtatt og drept i 1992.
Vitenskapelige fremskritt har latt oss identifisere tidligere ukjent mannlig DNA
som ble funnet på liket av Rachel.
Og den tilhører deg.
Forstår du hva DNA er?
Det er unikt for deg, som et fingeravtrykk.
Ja. Det betyr at vi vet at du hadde fysisk kontakt med Rachel den dagen.
Ikke sant?
Om du kan forklare det for oss, så har du sjansen nå.
Kan du fortelle hva som skjedde?
Hører du meg?
Vi gjorde ikke det.
Du jobbet på Serco i Greenwich, ikke sant?
De har en årsvaktplan.
Ifølge den var du ikke på jobb den dagen.
Det beviser også at du løy til politiet da du ble spurt om Rachel i 1995.
Så hvorfor løy du?
Hvor var du egentlig den 15. juli?
-Robert. -Ingen kommentar. Takk.
Hva annet løy du om?
Du var på Wimbledon Common den dagen, hva? Du drepte Rachel Nickell.
-Etterforsker… -Hvorfor lot du gutten leve?
Fikk du dårlig tid?
Per uttalelsen jeg leste opp, ønsker ikke klienten min å si mer.
Hva er det med mødre? Din egen mor kastet deg ut da du var 18…
-Etterforsker Nash. -Det holder.
-Takk skal du ha. -Takk.
Går det bra?
Ja.
-Dette er et sykehus… Ikke et fengsel. -Som vi skal få ransakelsesordre for.
Da så.
LAGRING EIENDELER
Politiet avhører en 40 år gammel mann om drapet på Rachel Nickell.
Et gjennombrudd i DNA identifiserte mannen.
Mannen skal sitte i forvaring på Broadmoor sikrede sykehus
for en annen forbrytelse. Scotland Yard vil ikke bekrefte navnet,
men sier at de snakker med en 40-åring
som en del av pågående undersøkelser av drapet på Rachel Nickell.
Du holdt løftet ditt.
Du fikk meg helskinnet til 18 år.
Er du det?
-Er jeg hva? -Vel…
Er du hel?
-Ja, jeg tror det. -Ja?
Ok. Føler du at du har lagt alt sammen bak deg?
Må vi gjøre dette nå?
Det første de sa, var: "Vær ærlig med ham."
Og det har jeg prøvd å etterleve.
Og helt ærlig, Alex, som voksen til voksen…
…så tror jeg ikke du har det. Ikke i det hele tatt.
-Jeg vil bare gå videre. -Det vet jeg.
Så slutt å leve i fortiden.
Og hva betyr det?
Late som om det aldri har skjedd, sånn som du gjør?
-Jeg vet hva som skjedde. Jeg var der. -Men du vet ikke hvem det var.
Eller hvorfor han går fri.
Vi kjenner ikke sannheten,
og ikke før vi gjør det, kan vi kjenne fred.
-Kjenne fred? -Begge to.
Det skjer kanskje aldri. Du kaster bort tiden.
Du må akseptere det.
Og bare gå videre med livet?
Er det det du tror du har gjort? Søkt svar i religion?
Det er ikke religion. Det er tro.
Å finne din egen vei.
Eller kanskje… Kanskje det er en distraksjon.
Hva enn jeg gjør, så er det ikke ditt problem lenger.
Greit.
-Sir. -Hva er det?
Brune.
Som beskrevet av vitnet. Ok.
Ja, la oss få dem til ekspertene.
Dæven.
Ja, ta den.
Du er definitivt på sporet av noe.
Da Alex ble undersøkt den dagen, fant de rester av maling i håret hans.
Rødmaling.
Hvordan havnet den der?
Vi får se, men dette var Nappers drapskasse, eller hva?
Og vi har fortsatt prøvene fra Alex hår.
Så hva er de dårlige nyhetene?
Utfordringen er at å teste malingrestene
vil ødelegge dem. Så vi får én sjanse.
Fungerer ikke testen, har bevisene gått tapt.
Vi må matche den og skoene for å kunne sikte Napper.
Ja. Og angående skoene…
De er ikke sikre ennå, men de tror størrelsen er feil.
Faen heller.
Men de tar dem med til åstedet for å teste dem under identiske forhold.
Så la oss krysse fingrene.
Ja, veldig jævla vitenskapelig.
Sir?
Telefon til deg.
-Kriminalteknisk? -Ba om å snakke med deg.
Det er en stevning.
Politiet sikter deg for drapet på Rachel Nickell.
Vi gjorde ikke det.
Ok.
Hvem var det?
Pappa?
Politiet.
Har de siktet ham?
De… De spurte om vi kommer til rettssaken.
Du vurderer vel ikke å dra etter forrige gang?
Jeg stoler ikke på noen andres ord.
-Jeg må se det selv. -Rettssaken har ingenting med oss å gjøre.
De sier at sannsynligheten for at DNA-et
tilhører noen andre, er én av tolv millioner.
Jeg drar ikke.
Og det bør ikke du heller.
En mann har blitt varetektsfengslet, siktet for drapet på Rachel Nickell.
Robert Napper møtte via videolink fra Broadmoor psykiatriske sykehus.
Høringen er senere denne måneden.
Pappa?
-Pappa. -Ja.
De har visst hvor vi var hele tiden. De ventet bare på en unnskyldning!
Det nytter ikke å kjempe mot dem.
André, snakk med meg, så lar resten dere være i fred.
-Vi har ikke mer å si. -La oss snakke om penger.
-Faen ta deg! -Er det deg, Alex?
Politiet er på vei. Dere er på privat eiendom. Gå deres vei!
De har snakket med naboene. Hele byen vil få vite det.
-Og så? -Hva med Anna?
-Hva da? -Har du fortalt henne det?
Burde hun ikke høre det fra deg?
Alex!
Alex, hvordan går det? Pete Collier fra The Sun.
Bare gi meg to minutter.
Moren din høres fantastisk ut.
Jeg husker ansiktet hennes, men mest av alt husker jeg følelsen…
…av å være betingelsesløst elsket av henne
og å elske henne.
Og jeg kan fortsatt lukte henne. Jeg beholdt en flaske parfyme.
Hvorfor har du aldri sagt noe?
Det var et annet liv.
Og jeg er ikke vant til å snakke om det.
Pappa har alltid vært så…
Bagen ved inngangsdøra…
Alltid klare til å flykte hvis…
Og nå har de funnet dere. Så hva skjer nå?
Denne gangen flykter jeg ikke.
Det er mange som har stilt spørsmål.
Du forstår vel hvorfor?
De vet at han er millionær.
Derfor kommer de tilbake. De vet om familien.
Hva med familien din, Bob? Jeg vil gjerne vite mer om dem.
Alle står i Hvem er hvem-boka.
Jeg vet at faren din betød mye for deg. Du så opp til ham.
De tror ikke på at jeg…
…at han vant Nobels fredspris. Han fortalte dem ikke alt.
Faren din forlot deg, ikke sant?
Noen av tallene doblet seg.
Så de årene føltes nok dobbelt så lange som de burde.
Jeg har lagt merke til at du er veldig opptatt av tall
og andre tanker. Hvorfor er du det, tror du?
Hva er du så redd for?
Alle pengene er i banken. I Sidcup.
Pengene fra Star Wars.
Jeg vil snakke om Rachel.
Det kan hjelpe.
Jeg skal ikke spørre om du drepte henne. Det er ikke jobben min.
Jobben min er å hjelpe deg å innse sannheten.
Du tror kanskje det betyr at du blir værende her lenger.
Kanskje for alltid.
Men på en annen måte
kan det befri deg.
Jeg tror dette kan være en mulighet for deg.
En mulighet til å gjøre framgang.
Hva med Rachels familie?
Det betyr nok mye for dem å få vite sannheten.
Hva med den lille gutten?
Fortjener ikke han å vite hva som skjedde med moren?
Og hva med den lille gutten inni deg?
Han er fortsatt der, hva?
Hva fortjener han?
Hvor er Alex? Har han dratt tilbake til London? Til rettssaken?
Får dere rettferdighet denne gangen?
-Hvor er Alex? -Vi vil bare snakke! André!
Vi vil bare oppklare dette.
Mr. Hanscombe.
André. Distriktssjef Campbell. Beklager at du måtte vente så lenge.
-Vi skulle møtes for flere timer siden. -Noe dukket opp.
Vær så god, sitt.
-Jeg husker deg. -Jaså?
Jeg var bare i periferien av den opprinnelige etterforskningen.
Jeg ville treffe deg fordi jeg synes du bør høre visse fakta
før media får vite det.
Fakta?
Om Mr. Napper.
Han skal ha hatt kontakt med ulike autoriteter som barn,
før de mest alvorlige forbrytelsene.
Jeg vil forsikre deg om
at han kun var i politiets søkelys for relativt små lovbrudd.
Men
dessverre kan vi nok forvente at våre venner i media,
jeg vet du er kjent med dem,
vil lage en stor sak ut av småting.
Så du sier at politiet kjente til ham før drapene?
Etterpåklokskap er en flott ting.
Men sannheten er at ingen kunne ha forutsett
omfanget av Nappers forbrytelser.
Jeg vil be deg om
å ikke snakke med media om dette. For din egen skyld.
Du vet hvordan de er. Det viktigste nå
er at dere får rettferdigheten dere fortjener.
Det bør være eneste fokus. For oss alle.
Takk for at du kom.
Hei.
Stille i retten.
Reis dere.
Dere kan sette dere.
Kan den tiltalte reise seg?
Robert Clive Napper, du er siktet for, den 15. juli 1992,
på Wimbledon Common i London,
å ha drept Rachel Nickell. Hvordan erklærer du deg?
Ikke skyldig i drap.
Men…
…skyldig i
redusert tilregnelighet.
Beklager. Skyldig i
uaktsomt drap med redusert tilregnelighet.
Mr. Napper har lidd av Aspergers syndrom siden barndommen
og senere av paranoid schizofreni.
Men psykosen hans har vært tydelig fra så tidlig som 1989,
da han ble lagt inn på sykehus etter å ha forsøkt å ta sitt eget liv.
Han tror han har telepatiske krefter.
Han snakker også om at IRA knuste kneskålene hans,
og at han mistet fingrene da han desarmerte en bombe.
Han sier fingrene har vokst ut fordi han har inhalert fakkel-avgasser.
Mr. Napper, reis deg.
Du knivstakk Rachel totalt 49 ganger.
Alex var der hele tiden.
Etter min vurdering beviser merkene i ansiktet hans
at du trakk ham vekk fra moren.
Det at du ikke drepte ham, slik du drepte Jazmine Bisset,
kan forklares med at du var redd for å bli tatt om du ble værende for lenge.
Nå i sitt tidlige voksenliv vet Alex at mannen som drepte moren,
har blitt stilt, om enn sent, til ansvar.
Kanskje kan han endelig lukke dette lange kapittelet i livet sitt.
Du er, etter min mening, en veldig farlig mann.
Du sendes umiddelbart tilbake til Broadmoor og vil aldri bli løslatt
med mindre du ikke lenger anses som en fare for andre.
Det er usannsynlig at det vil skje.
Er det noe du vil si?
Klienten min vil be om unnskyldning til Rachel Nickells venner og familie
for det grusomme han gjorde,
og til Colin Stagg, som ble urettmessig anklaget for drapet.
Før ham bort.
Kan noen si unnskyld til den lille gutten?
André.
Er du fornøyd med dommen?
Endelig kan du legge alt bak deg.
Assisterende politimester Yates skal si noen ord til media.
Er det noe du vil legge til?
Er dette alt dere vil si, etter alle disse årene?
Unnskyld?
Hvorfor tok dette så lang tid?
Dere kunne ha stanset ham før han drepte noen. Ikke sant?
-Jeg… -Ikke sant?
Så nei, jeg har ingenting å si. Ikke til dem, og særlig ikke til deg.
Og en mann har innrømmet drapet på Rachel Nickell.
Politiet innrømmer at Napper kunne ha blitt stanset.
De kunne ha arrestert ham tidligere.
Endelig kan vi si
at vi har oppnådd rettferdighet for Rachel og familien.
Og til Mr. Colin Stagg.
I august 1993 ble han feilaktig anklaget for drapet på Rachel,
og jeg ber ham i dag om unnskyldning.
Vi anerkjenner også den enorme og varige innvirkningen
dette har hatt på livet hans.
Det er også viktig å anerkjenne
det profesjonelle arbeidet av det nåværende etterforskningsteamet
som har brakt oss hit.
Deres utrettelige fokus på detaljer og besluttsomhet over flere år
for å finne bevisene som fikk stilt Robert Napper for retten.
Det folk snakker om i dag, er hvordan Napper unngikk å bli tatt,
mer på grunn av institusjonell inkompetanse hos Metropolitan-politiet
enn morderens list.
Hvorfor skulle morderen be om unnskyldning?
Den mannen er ikke frisk. Det har vi visst lenge.
Han vet nok ikke selv hva han sa.
Du leter fortsatt etter noe, eller hva?
Jeg trenger ikke flere råd.
-Har rettssaken… -Jeg driter i rettssaken.
Hva med Robert Napper?
Om det var meg, ville jeg lurt på hvorfor.
"Hvorfor" hva?
Hvorfor gjorde han det han gjorde? Fordi han er syk?
Han tok likevel et valg.
Men hvorfor?
Du fortjener en forklaring.
Dr. Monroe.
-Har du et øyeblikk? -Jeg er sent ute, dessverre.
Du behandlet Robert Napper, ikke sant? Du var en av legene hans.
-Jeg har ikke mer å si til pressen. -Jeg er ikke pressen.
Jeg er Alex Hanscombe. Rachel Nickells sønn.
Bare gi meg et kvarter. Vær så snill.
Jeg kan ikke si noe som ikke allerede er offentlig.
Du kan si hvem han er, og hvordan han er.
Det er lite å si.
De sa han ble mobbet på skolen. Foreldrene kranglet mye.
Det er en underdrivelse.
Robert var den eldste, og
han og moren tok støyten av farens fyllevold.
Roberts Asperger var udiagnostisert mesteparten av barndommen,
noe som isolerte ham ytterligere.
Og da han var rundt tolv, ble han alvorlig overfalt.
Det ble rapportert. Mannen ble siktet.
Robert ble voldtatt i skogen av en venn av familien.
Hvorfor angrep han kvinner?
Hvorfor gikk han etter mødre med barn? Det vet jeg ikke.
Jeg vet at du ikke har svarene.
Robert har aldri snakket om forbrytelsene sine.
Ikke til noen, tror jeg.
Det er mulig at han var voldsomt sint på moren for at faren forlot dem.
Og han straffet henne igjen og igjen
i form av kvinner som var moderlige
på en måte han aldri har opplevd.
Så du sier…
…at han så sin mor i min mor?
Det er mulig.
Det kan også være derfor han lot deg leve.
Fordi du var ham.
Husker han…
…det som skjedde med ham?
Jeg tror det. Selv om han har få barndomsminner.
Traumatiserte og forsømte barn har ofte dårlig selvbiografisk hukommelse,
og hendelser som andre husker, som bursdager
og jul, opplevde de sjelden.
Så det er et tomrom.
Jeg har mange minner fra før og etter den dagen.
Da var det nok noen som fikk deg til å føle deg trygg og elsket.
Alex.
Hei.
Hva er det?
Jeg visste ikke om jeg skulle vise deg det.
Men det er til oss begge.
Det er sendt anonymt fra statsadvokatens kontor.
Politiet fortalte oss ikke alt.
Dette er en detaljert beskrivelse av alle muligheter de overså. Sett deg.
Muligheter til å stanse morderen
før han overfalt dere og opptil hundre andre kvinner.
Det er mye mer enn det pressen har dekket.
For eksempel så ringte hans egen mor politiet i 1989
og sa at han hadde tilstått voldtekt, men ingenting ble gjort.
Et år etter at han drepte moren din, ble han tatt i hagen til en kvinne,
men de bare kjørte ham hjem.
Tre måneder senere drepte han Jazmine og Samantha Bisset.
Det bare fortsetter og fortsetter, feil etter feil. Muligheter som ble…
Var det dette du håpet på? Gir dette deg fred i sinnet?
Nei, det er bare… De sviktet oss, og her er beviset.
-De har også blod på hendene. -Kanskje han også ble sviktet.
Hva sa du?
Jeg sa ikke hvorfor jeg dro til London. Jeg traff en av legene hans.
Traff du psykiateren hans? Alex…
Morderen opplevde også fæle ting.
-Det rettferdiggjør ikke dette. -Kanskje verre enn…
Ikke sammenlign deg med ham. Du er ikke som ham.
Det er poenget!
Han hadde ingen som brydde seg om ham. Det hadde jeg.
Jeg hadde moren min, og jeg har alltid hatt deg.
Jeg sa at jeg ikke respekterte deg, og jeg mente det.
Men ikke nå lenger.
Jeg har stor respekt for alt du har gjort for meg.
Du holdt meg i live.
Nei, Alex, du…
Du holdt meg i live.
Fokuser på det vi har oppnådd.
Vi må se framover.
Moren din ville vært stolt av deg.
Kanskje…
-Kanskje det er sånn vi gjør det. -Gjør hva?
Kanskje det er sånn vi snur noe negativt til noe positivt.
Hvordan da?
Jeg vet ikke ennå, men…
Hva det enn er, kan jeg ikke gjøre det uten deg.
Hele livet har folk sagt at min mors morder sparte meg,
ga meg en ny sjanse.
Men det var ikke han som lot meg leve.
Det var kjærligheten.
Ganske interessant, hva?
Kan du kjøre brannbilen din for meg?
Hva er det?
-Hva har du der? -Hva har du baki?
-Hammer. -Hammer?
Ja.
Kom, Sam, la oss gå med til tribunen nå med en gang.
Kom igjen. Ha det!
Jeg er bak deg.
-Jeg tror ikke du er der. -Jeg elsker deg.
MED DOKUMENTENE LEKKET FRA STATSADVOKATENS KONTOR
GIKK ANDRÉ OG ALEX TIL SAK MOT METROPOLITAN-POLITIET.
DET FØRTE TIL EN FORDØMMENDE RAPPORT FRA POLITIETS UAVHENGIGE KLAGENEMD.
"DÅRLIGE AVGJØRELSER OG FEIL AV POLITIET.
ROBERT NAPPER KUNNE HA BLITT PÅGREPET FØR DRAPENE PÅ RACHEL OG BISSETENE,
OG FØR EN REKKE VOLDELIGE SEKSUALFORBRYTELSER."
EN INTERN ETTERFORSKNING FANT STORE BRISTER,
MEN DET BLE IKKE GJORT DISIPLINÆRE TILTAK MOT NOEN.
DNA-FORBEDRINGSTEKNIKKEN
BRUKT I GJENOPPTAGELSEN AV RACHEL NICKELL-SAKEN
BIDRO SENERE TIL Å LØSE ANDRE SAKER.
ANDRÉ OG ALEX BOR I SPANIA OG ER FASTE I TROEN
PÅ TROENS, HÅPETS OG KJÆRLIGHETENS KRAFT.
DE STÅR HVERANDRE NÆRMERE ENN NOENSINNE.
BASERT PÅ "LETTING GO" AV ALEX HANSCOMBE
Tekst: Marie Wisur Lofthus