‫הסדרה מבוססת על אירועים אמיתיים,‬
‫אבל חלק מהדמויות וההיבטים בסיפור‬ ‫שונו או הומצאו למטרות דרמטיות.‬
‫שם החשוד הוא רוברט נאפר.‬
‫הוא במאסר‬ ‫בבית החולים המאובטח "ברואדמור" מאז 1995.‬
‫הוא הורשע ברצח כפול ובמספר מקרי אונס,‬
‫אף שהוא חשוד ברבים נוספים.‬
‫נאפר הרג את רייצ'ל, אנדרה.‬
‫והצוות הזה יוכיח זאת.‬
‫ואני אמור פשוט להאמין לך?‬
‫- הקונסוליה הבריטית, ברצלונה -‬
‫למה שאאמין?‬
‫ובכן, יש סבירות גבוהה שהתאמת הדנ"א…‬
‫אם זו הייתה הוכחה,‬ ‫היית אומר לי שהוגש כתב אישום נגדו,‬
‫אבל אתה לא אומר לי את זה, נכון?‬
‫הדגימה טרם עומדת בסטנדרט הראייתי.‬
‫ואם היא לא תעמוד?‬
‫אנחנו כבר מניחים‬ ‫שנצטרך להסתמך על ראיות נוספות.‬
‫אבל עכשיו, כשיש חשוד עיקרי,‬ ‫החיפוש נעשה ממוקד יותר.‬
‫אז הוא לא הודה?‬
‫עדיין לא חקרנו אותו.‬
‫אבל אנחנו יודעים, מהפשעים האחרים של נאפר,‬ ‫שהוא לוקח אחריות רק כשאין לו אלטרנטיבה.‬
‫צוות סטאג התמקד בהשגת הודאה.‬ ‫-אני יודע מה הם עשו.‬
‫אנחנו מתמקדים במציאת הראיות המוצקות‬ ‫שיוכיחו מעבר לכל ספק‬
‫שרוברט נאפר אשם.‬
‫תראה…‬
‫אני מבין שאתה רוצה ודאות.‬
‫אני רוצה את האמת.‬
‫על היום ההוא ועל הימים שבאו אחריו,‬ ‫כשאף אחד לא קיבל אחריות.‬
‫כשיהיה לכם את זה,‬
‫אז אני אקשיב.‬
‫אוקיי.‬
‫- העד -‬
‫תיק לא פתור שנמשך כבר 14 שנה.‬
‫זוהי חקירה שלאורך עשור וחצי הצטמצמה,‬
‫ואז נבדקה שוב,‬ ‫וכעת בוחנים במסגרתה ראיות חדשות.‬
‫אבל עד עכשיו, לא הוגשו כתבי אישום חדשים.‬
‫מה אבא שלך עושה הערב?‬
‫לא אכפת לי.‬
‫אנדרה, אתה שם?‬
‫זה פרנסיסקו.‬
‫לא ראיתי אותך כבר חודשים. איפה אתה?‬
‫אנחנו דואגים לך.‬
‫אז איך אנחנו‬ ‫ממקמים את רוברט נאפר בווימבלדון קומון‬
‫בבוקר של ה-15 ביולי, 1992?‬
‫נתחיל בכך שנוכיח‬ ‫שהוא לא היה איפה שהוא אומר שהיה.‬
‫- סקוטלנד יארד, לונדון -‬
‫יופי, שזה איפה?‬
‫בעבודה. "סרקו" בגריניץ'.‬ ‫לדבריו, הוא היה שם כל היום.‬
‫עדיין יש שם קולגות לשעבר?‬
‫מנהל העבודה. הוא תושאל בזמנו.‬
‫הוא שמר לוחות שנה‬ ‫שהראו את שעות העבודה של העובדים, כנראה.‬
‫אבל הלוח של 1992 לא נמצא.‬ ‫-הבנתי. אתה חושב ששווה לדבר איתו שוב?‬
‫לא, אני מאוד בספק.‬ ‫-כן, גם אני.‬
‫עם זאת, אנחנו צריכים לבחון הכול…‬
‫הכול וכולם, כאילו זה מעולם לא נבחן.‬
‫טוב, יש לך את טביעת הנעל?‬ ‫-כן, הנה.‬
‫טון, יש את טביעת הנעל הזאת.‬
‫זו הייתה אחת הראיות הפיזיות היחידות‬ ‫מזירת הפשע המקורית.‬
‫בסדר? עכשיו,‬
‫ברנו עבר על היומנים כדי לנסות‬ ‫להתאים אותה לנעליים של נאפר, אבל…‬
‫לא נמצאו נעליים בחדר של נאפר‬ ‫ביום בו הוא נעצר.‬
‫כלום.‬ ‫-אז…?‬
‫אז אנחנו תוהים‬
‫מה הוא נעל על רגליו כשהוא נלקח למעצר?‬
‫טוב, הוא מעולם לא יצא שוב ממעצר, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫אז… לא יכול להיות שהן עדיין אצלו, נכון?‬
‫הן היו במחסנים בברואדמור‬ ‫בעשר השנים האחרונות.‬
‫שווה לבדוק.‬
‫בקפדנות יתר, אחרי הפעם הקודמת.‬
‫ואף מילה לאף אחד לפני שנקבל צו.‬
‫כן.‬ ‫-מה?‬
‫ניסית פעם להשיג צו לחיפוש בכלא?‬
‫אלכס.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫איך היה השבוע שלך?‬
‫בסדר.‬
‫כן? מה עם העבודה?‬
‫כן, בסדר.‬
‫מה איתך?‬
‫כן.‬
‫אתה רוצה לאכול עכשיו או אחר כך?‬
‫אני אוכל אצל אנה הערב.‬
‫באתי רק כדי לקחת כמה דברים.‬
‫בסדר.‬
‫למה לא הודעת לי?‬
‫חשבתי שהודעתי.‬
‫מתי, אלכס?‬
‫אתה אף פעם לא פה.‬
‫אני פה עכשיו, אם אתה רוצה לדבר.‬
‫טוב, אין הרבה על מה לדבר.‬
‫אני לא בטוח אם אתה רוצה‬ ‫לשמוע אם המשטרה הייתה בקשר, אבל…‬
‫היא לא.‬
‫ברור שהם לא הגיעו לשום מקום עם החשוד החדש.‬
‫אני צריך להתקלח.‬
‫עבדתי שם לפני יותר מעשר שנים.‬
‫ואתה לא יכול להגיד בוודאות‬
‫אם נאפר עבד ביום המסוים ההוא או לא?‬
‫יש לי זיכרון מעולה, אבל…‬
‫יש מישהו שאולי יזכור?‬
‫טוב, כמו שאמרתי, נאפר לא היה שם זמן רב.‬
‫והיחיד שראיתי אותו מדבר איתו היה הוא עצמו.‬
‫הבנות התרחקו ממנו, את זה אני זוכר.‬
‫אתה יודע שכבר אמרתי את כל זה בעבר?‬ ‫-כן.‬
‫אני מאמין ששמרת כמה לוחות שנה, נכון?‬
‫במחסן, כן.‬
‫אני אפילו לא יודע למה שמרתי אותם.‬ ‫היו רשומות בהם שעות העבודה של כל העובדים.‬
‫נתתי את הלוחות של 91' ו-93' לאחרים.‬ ‫והשאר הלכו לפח.‬
‫עדיין אין זכר ל-92'?‬
‫לא.‬
‫אכפת לך אם נעיף מבט אחרון?‬
‫אתה לא רוצה להיכנס לשם.‬
‫לא.‬
‫לא, אתה צודק. אני לא.‬
‫אלה דברים ענקיים.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה יודע, לקיר.‬ ‫-כן.‬
‫לעזאזל.‬
‫כאן, אדוני.‬
‫- תכנון משמרות 1992 -‬
‫חג מולד שמח.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, הנה הוא. רוברט נאפר.‬
‫יום רביעי, 15 ביולי.‬
‫הוא לא היה בעבודה כל היום.‬
‫מאה אחוז?‬ ‫-ג'ורג' הוא אדם קפדן, והוא נחוש.‬
‫זה אומר שרוברט נאפר לא היה בעבודה כל היום.‬
‫טוב, אז עכשיו נוכל להוכיח איפה הוא לא היה.‬ ‫בוא נראה אם הוא יגיד לנו איפה הוא היה.‬
‫- בית החולים המאובטח ברואדמור, אנגליה -‬
‫שוב תודה.‬
‫את עורכת הדין שלו?‬
‫נכון.‬
‫ואם הצוות הרפואי של הלקוח שלי‬ ‫יבחין במצוקה כלשהי במהלך החקירה,‬
‫אפסיק אותה מייד.‬
‫בוב… שברירי. מבחינה מנטלית.‬
‫בוב הוא גם אסיר מורשע.‬
‫וחשוד ברצח.‬
‫למעשה, הוא לא אסיר.‬
‫הוא מטופל.‬
‫אתם בבית חולים, לא בבית כלא.‬
‫בוב. סידרתי לך כיסא פה.‬
‫הנה.‬ ‫-שלום, רוברט.‬
‫הנה. זה הכול.‬
‫הנה.‬
‫אוקיי.‬
‫אנחנו פה כדי לדבר איתך על רייצ'ל ניקל.‬
‫השם הזה מוכר לך, נכון, רוברט?‬
‫כבר שאלו אותך לגביה בעבר, נכון?‬
‫רייצ'ל הותקפה מינית ונרצחה ב-1992.‬
‫הודות להתקדמות מדעית,‬
‫זיהינו עכשיו דנ"א זכרי שלא היה ידוע בעבר,‬
‫שנמצא על גופתה של רייצ'ל.‬
‫והוא שלך, רוברט.‬
‫אתה מבין מה זה דנ"א?‬
‫הוא ייחודי לך, כמו טביעת אצבע.‬
‫כן. זה גם אומר שאנחנו יודעים‬ ‫שקיימת מגע פיזי עם רייצ'ל ביום ההוא.‬
‫נכון?‬
‫אם אתה יכול להסביר לנו את זה,‬ ‫רוברט, זאת ההזדמנות שלך.‬
‫אולי תספר לכולנו מה קרה?‬
‫אתה מקשיב?‬
‫לא עשינו את זה.‬
‫אני מאמין שעדיין עבדת‬ ‫בסרקו בגריניץ', רוברט.‬
‫אתה יודע, יש להם לוח שנה.‬
‫הלוח מוכיח שלא היית בעבודה ביום ההוא.‬
‫הוא גם מוכיח ששיקרת למשטרה‬ ‫כשנשאלת לגבי רייצ'ל ב-1995.‬
‫אז למה שיקרת, רוברט?‬
‫איפה באמת היית ב-15 ביולי?‬
‫רוברט.‬
‫אין תגובה. תודה.‬
‫בקשר למה עוד שיקרת?‬
‫כי היית בווימבלדון קומון באותו יום, נכון?‬
‫והרגת את רייצ'ל ניקל, נכון?‬
‫הבלש נאש.‬ ‫-למה נתת לילד הקטן לחיות, רוברט?‬
‫נגמר לך הזמן אחרי שהרגת את רייצ'ל?‬ ‫-בהתאם להצהרה שהקראתי לכם,‬
‫הלקוח שלי לא מתכוון לענות על שאלות נוספות.‬
‫מה הקטע עם אימהות?‬ ‫אימא שלך זרקה אותך מהבית כשהיית בן 18…‬
‫הבלש נאש.‬ ‫-זה מספיק.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫"אתם בבית חולים,‬
‫"לא בבית כלא."‬
‫ולזה כן נקבל צו.‬
‫בסדר.‬
‫- חדר אחסון 1 -‬
‫המשטרה חוקרת גבר בן 40‬ ‫בנוגע לרצח הלא פתור של רייצ'ל ניקל.‬
‫פריצת דרך בתחום הדנ"א‬ ‫הביאה לזיהוי של החשוד המסוים הזה.‬
‫אותו אדם ככל הנראה נמצא כאן,‬ ‫בבית החולים המאובטח ברואדמור,‬
‫בעקבות פשע אחר.‬
‫בסקוטלנד יארד לא מאשרים שם,‬
‫ורק אומרים שהם מדברים עם גבר בן 40,‬
‫ושהראיון איתו הוא חלק מחקירות מתמשכות‬
‫בנוגע לרצח של רייצ'ל ניקל.‬
‫אני מניח שעמדת במילה שלך.‬
‫הצלחת להביא אותי לגיל 18, בחתיכה אחת.‬
‫ואתה…?‬
‫אני מה?‬ ‫-טוב,‬
‫אתה…‬
‫בחתיכה אחת?‬
‫כן, אני חושב.‬ ‫-כן?‬
‫אוקיי. אז אתה חושב שכבר שמת הכול מאחוריך?‬
‫באמת נעשה את זה עכשיו?‬
‫הדבר הראשון שאמרו לי היה, "הוא צריך כנות".‬
‫וממש נשארתי לדבוק בזה, באמת.‬
‫ובכנות, אלכס,‬
‫כמבוגר למבוגר…‬
‫אני לא חושב שהצלחת בזה.‬
‫בכלל.‬
‫אני באמת רק רוצה להמשיך בחיי.‬ ‫-אני יודע.‬
‫כן, אז די לחיות בעבר.‬
‫מה זה אומר, אלכס?‬
‫אני אמור פשוט להעמיד פנים שזה לא קרה,‬ ‫כמו שאתה עושה?‬
‫אני יודע בדיוק מה קרה. הייתי שם.‬
‫כן, אבל אתה לא יודע מי עשה את זה.‬
‫או למה הוא עדיין חופשי.‬
‫אין לנו את האמת, אלכס.‬ ‫ואני חושב שעד שלא תהיה לנו,‬
‫לא יוכל להיות שקט נפשי.‬
‫שקט נפשי?‬ ‫-לשנינו.‬
‫אולי אתה לא מבין.‬
‫אתה מבזבז את הזמן שלך.‬
‫אתה צריך להשלים עם זה.‬
‫ופשוט… להמשיך בחיי?‬
‫זה מה שאתה חושב שאתה עושה?‬ ‫מחפש תשובות בדת?‬
‫זאת לא דת, זאת אמונה.‬
‫העניין הוא למצוא את הדרך שלך.‬
‫או אולי…‬
‫אולי אתה רק מסיח את דעתך.‬
‫מה שאני לא עושה, זאת כבר לא הבעיה שלך.‬
‫אוקיי.‬
‫אדוני.‬ ‫-מה זה?‬
‫חום.‬
‫כמו שתואר על ידי העד. אוקיי.‬
‫אוקיי. כן, בואי נביא אותם למומחים.‬
‫לעזאזל.‬
‫טוב, כן. קחי את זה.‬
‫טוב, אין ספק שעלית על משהו.‬
‫כשאלכס נבדק באותו יום,‬ ‫הם סירקו את השיער שלו‬
‫ומצאו מספר רסיסים קטנים של צבע מתכתי.‬
‫צבע אדום.‬
‫איך לעזאזל זה היה יכול לעבור?‬
‫אנחנו עדיין לא יודעים אם זה עבר,‬ ‫אבל זה היה ארגז הרצח של נאפר.‬
‫ואפילו יותר טוב,‬ ‫הדגימות מהשיער של אלכס עדיין קיימות.‬
‫טוב, ומה החדשות הרעות? תמיד יש חדשות רעות.‬
‫החדשות המאתגרות יותר‬ ‫הן שככל הנראה הבדיקה של הרסיסים‬
‫גם תשמיד אותם.‬ ‫בעיקרון, יש לנו הזדמנות אחת.‬
‫ואם הבדיקה לא תעבוד,‬ ‫נאבד את הראיה הזאת לנצח.‬
‫ונצטרך התאמה שם ובנעליים‬ ‫כדי להגיש כתב אישום נגד נאפר.‬
‫כן.‬
‫אה, בקשר לנעליים.‬ ‫הם עדיין לא בדקו כמו שצריך,‬
‫אבל ממבט ראשון, נראה שהמידה לא נכונה.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫עם זאת, הם ייקחו אותן לקומון‬
‫כדי לבחון אותן תחת תנאים זהים.‬ ‫אז… בוא נחזיק אצבעות.‬
‫כן, מאוד פאקינג מדעי.‬
‫אדוני.‬
‫יש לך טלפון.‬
‫זיהוי פלילי. היא אומרת שהיא תדבר רק איתך.‬
‫זה זימון לבית המשפט, רוברט.‬
‫המשטרה מאשימה אותך ברצח של רייצ'ל ניקל.‬
‫לא עשינו את זה.‬
‫אוקיי.‬
‫מי זה היה בטלפון?‬
‫אבא?‬
‫זה היה מהמשטרה.‬
‫הם האשימו אותו?‬
‫הם…‬
‫הם רוצים לדעת אם נבוא למשפט.‬
‫אתה לא חושב להגיע אחרי הפעם הקודמת, נכון?‬
‫אני לא אסמוך שוב על מילה של מישהו אחר.‬
‫נראה לי שאצטרך לראות את זה בעצמי. שנינו.‬ ‫-למשפט אין שום קשר אלינו.‬
‫הם אומרים שהסבירות שפרופיל הדנ"א הזה‬
‫שייך למישהו שהוא לא האיש הזה‬ ‫היא אחת ל-12 מיליון.‬
‫אני לא מגיע.‬
‫זה סופי, וגם אתה לא צריך להגיע.‬
‫אדם בן 41 שמואשם ברצח של רייצ'ל ניקל‬
‫הועבר למעצר.‬
‫רוברט נאפר הופיע בקישור וידאו‬ ‫מבית החולים הפסיכיאטרי ברואדמור.‬
‫הוא שוחרר בערבות עד לשימוע בהמשך החודש.‬
‫- התנ"ך -‬
‫אבא!‬
‫אבא.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אמרתי לך, הם ידעו איפה אנחנו כל הזמן.‬ ‫הם חיכו לתירוץ!‬
‫ניסיתי להילחם בהם, וזה לא עובד. תפסיק.‬
‫אנדרה, אני מבטיח, דבר איתי והשאר יניחו לך.‬
‫אמרנו את כל מה שנגיד.‬
‫אתם מבזבזים את הזמן שלכם.‬ ‫-בוא נדבר כסף.‬
‫לך תזדיין!‬ ‫-אלכס.‬
‫זה אתה, אלכס?‬
‫תראה, התקשרנו למשטרה.‬ ‫אתם מסיגים גבול, פשוט לכו!‬
‫אלכס, הם דיברו עם השכנים.‬ ‫עד סוף היום, כל העיר תדע.‬
‫אז?‬ ‫-אלכס, מה עם אנה?‬
‫מה איתה?‬ ‫-לא סיפרת לה, נכון?‬
‫אוקיי, אז לא כדאי שהיא תשמע את זה ממך?‬
‫אלכס!‬
‫אלכס, מה שלומך? פיט קולייר מ"דה סאן".‬
‫אני צריך רק שתי דקות מזמנך.‬
‫אימא שלך נשמעת מדהימה.‬
‫אני זוכר את הפרצוף שלה, אבל…‬
‫יותר מכול, אני זוכר את ההרגשה…‬
‫של להיות לגמרי אהוב על ידה,‬
‫ולגמרי לאהוב אותה.‬
‫ואני עדיין יכול להריח אותה.‬
‫שמרתי בקבוק בושם שלה.‬
‫למה לא סיפרת לי קודם?‬
‫אלה חיים אחרים.‬
‫ואני לא רגיל לדבר על זה.‬
‫אבא שלי תמיד היה כל כך…‬
‫עם התיק ליד דלת הכניסה,‬
‫תמיד מוכן לברוח אם…‬
‫ועכשיו הם מצאו אתכם.‬
‫אז מה יקרה עכשיו?‬
‫הפעם לא אברח.‬
‫אני יודע שהרבה אנשים שואלים שאלות.‬
‫אתה מבין למה, נכון?‬
‫הם יודעים שהוא מיליונר.‬
‫לכן הם כל הזמן חוזרים.‬ ‫הם יודעים על המשפחה שלו.‬
‫ומה עם המשפחה שלך, בוב?‬
‫אשמח לדעת יותר עליהם.‬
‫כולם בספר "מי זה מי".‬
‫אני יודע שאבא שלך היה מאוד מיוחד עבורך.‬
‫הערצת אותו.‬
‫טוב, הם לא מאמינים ש…‬
‫שאני… שהוא…‬
‫זכה בפרס נובל לשלום.‬
‫זה כי הוא לא סיפר להם הכול.‬
‫הוא עזב אותך, אבא שלך, נכון?‬
‫חלק מהמספרים הוכפלו.‬
‫אז השנים האלה הרגישו ארוכות פי שניים‬ ‫ממה שהן היו אמורות להיות.‬
‫שמתי לב שלאחרונה‬ ‫אתה מאוד עסוק במספרים ובמחשבות אחרות.‬
‫אבל למה זה קורה לדעתך?‬
‫ממה אתה כל כך פוחד, בוב?‬
‫כל הכסף בבנק. בסידקאפ.‬
‫הכסף מ"מלחמת הכוכבים".‬
‫אני רוצה לדבר על רייצ'ל.‬
‫אני חושב שזה יכול לעזור.‬
‫לא אשאל אותך אם הרגת אותה.‬ ‫זה לא התפקיד שלי כפסיכיאטר שלך.‬
‫התפקיד שלי הוא לעזור לך להתמודד עם האמת.‬
‫אולי תחשוב שזה אומר ש…‬
‫תישאר כאן יותר זמן.‬
‫אולי אפילו לתמיד.‬
‫אבל במובן אחר,‬
‫זה יוכל לשחרר אותך.‬
‫אני חושב…שזאת יכולה להיות‬ ‫הזדמנות אמיתית, בוב.‬
‫כדי שתוכל להתחיל להתקדם באמת.‬
‫מה עם המשפחה של רייצ'ל?‬
‫אני בטוח שיהיה להם מאוד חשוב לדעת את האמת.‬
‫ומה עם הילד הקטן ההוא?‬
‫לא מגיע לו לדעת מה קרה לאימא שלו?‬
‫ומה עם הילד הקטן שבתוכך, בוב?‬
‫הוא עדיין שם, נכון?‬
‫מה מגיע לו?‬
‫איפה אלכס? הוא חזר ללונדון? הוא חזר למשפט?‬
‫אנדרה!‬ ‫-אתה חושב שהפעם הוא יקבל צדק?‬
‫איפה אלכס? איפה הוא?‬ ‫-אנחנו רק רוצים לדבר! אנדרה!‬
‫אנדרה, אנחנו רק להבהיר הכול!‬
‫- סקוטלנד יארד, לונדון -‬
‫מר הנסקומב.‬
‫אנדרה. המפקח קמפבל.‬ ‫סליחה שנתנו לך לחכות כל כך הרבה.‬
‫סיכמנו שניפגש לפני שעות.‬
‫משהו צץ.‬
‫בבקשה, שב.‬
‫אני זוכר אותך.‬ ‫-באמת?‬
‫אולי. למרות שתמיד הייתי‬ ‫רק בשולי החקירה המקורית.‬
‫רציתי לראות אותך כי אני חושב‬ ‫שאתה צריך לשמוע עובדות מסוימות‬
‫לפני שנספר לתקשורת.‬
‫עובדות?‬
‫בקשר למר נאפר.‬
‫מסתבר שהיה לו קשר מסוים‬ ‫עם רשויות שונות כשהיה ילד ומאוחר יותר,‬
‫לפני הפשעים החמורים ביותר שלו.‬
‫אני רוצה להבטיח לך‬
‫שהוא הגיע לידיעת המשטרה‬ ‫רק בעקבות עבירות קלות יחסית.‬
‫עם זאת,‬
‫אני חושש שניתן רק לצפות שחברינו בתקשורת,‬ ‫ואני יודע שיש לך היסטוריה איתם,‬
‫יעשו הרבה ממה שבמציאות הוא מעט מאוד.‬
‫אז אתה אומר ש…‬
‫ידעתם עליו לפני הרציחות?‬
‫ראייה לאחור היא דבר נהדר, אנדרה.‬
‫אבל האמת היא שאף אחד לא היה יכול לחזות‬
‫את ההיקף האמיתי של הפשעים של נאפר.‬
‫עכשיו, אני מפציר בך‬
‫לא לדבר על כך עם התקשורת, לטובתך.‬
‫אתה מכיר אותם.‬
‫הדבר הכי חשוב עכשיו‬ ‫הוא שאתה ובנך תקבלו את הצדק שמגיע לכם.‬
‫רק בזה צריך להתמקד.‬
‫כולנו.‬
‫תודה שבאת.‬
‫- בית המשפט "דה אולד ביילי", לונדון -‬
‫היי.‬
‫שקט בבית המשפט.‬
‫נא לקום.‬
‫נא לשבת.‬
‫אני מבקשת מהנאשם לקום.‬
‫רוברט קלייב נאפר,‬
‫אתה מואשם בכך שב-15 ביולי, 1992,‬
‫בווימבלדון קומון, לונדון,‬
‫רצחת את רייצ'ל ניקל.‬
‫מהי תגובתך לאישום?‬
‫לא אשם‬
‫ברצח.‬
‫אבל…‬
‫אשם‬
‫באחריות מופחתת.‬
‫סליחה. אשם‬
‫בהריגה באחריות מופחתת.‬
‫מר נאפר סבל מתסמונת אספרגר מילדות,‬
‫ומאוחר יותר מסכיזופרניה פרנואידית.‬
‫אבל הפסיכוזה שלו הייתה ברורה עוד ב-1989,‬
‫כשהוא אושפז בבית החולים‬ ‫בעקבות ניסיון להתאבד.‬
‫הוא מאמין שיש לו כוחות טלפתיים.‬
‫הוא מדבר גם על כך‬ ‫שאנשי המחתרת האירית שברו לו את ברך‬
‫ושאצבעותיו התפוצצו כשהוא נטרל פצצה.‬
‫האצבעות, לדבריו, צמחו מחדש‬ ‫כי הוא שאף אדים נוצצים.‬
‫מר נאפר, קום בבקשה.‬
‫דקרת את רייצ'ל 49 פעמים בסך הכול.‬
‫במשך כל הזמן הזה, אלכס היה שם.‬
‫הסימנים על פניו מוכיחים, לפי שיקול דעתי,‬
‫שגררת אותו הרחק מאימו.‬
‫את העובדה שהוא לא נהרג,‬ ‫כפי שבהמשך הרגת את ג'זמין ביסט,‬
‫ניתן כמעט בוודאות להסביר‬ ‫באמצעות החרדה שלך לא להיתפס‬
‫כי תישאר יותר מדי זמן.‬
‫עכשיו, בבגרותו המוקדמת,‬
‫אלכס יודע שהאיש שהרג את אימו‬
‫הועמד, גם אם באיחור, לדין.‬
‫יכול להיות שעכשיו הוא יוכל‬ ‫לסגור פרק ארוך ומתמשך בחייו.‬
‫אתה, בעיניי, אדם מסוכן ביותר.‬
‫יש להחזירך באופן מיידי לברואדמור,‬
‫ולעולם לא תשוחרר,‬ ‫אלא אם כבר לא תהווה סכנה לציבור.‬
‫סביר להניח שזה לעולם לא יקרה.‬
‫יש לך משהו להגיד?‬
‫מרשי רוצה להתנצל‬ ‫בפני החברים והמשפחה של רייצ'ל ניקל‬
‫על הדבר האיום שהוא עשה,‬
‫וגם בפני קולין סטאג, שהואשם שלא בצדק ברצח.‬
‫קחו אותו.‬
‫מישהו… יוכל להתנצל בפני הילד הקטן?‬
‫אנדרה.‬
‫אני מאמין שאתה מרוצה מפסק הדין?‬
‫סוף סוף תוכל לשים הכול מאחוריך, הא?‬
‫סגן המפכ"ל ייטס יגיד כמה מילים לתקשורת.‬
‫רק רציתי לוודא שאין משהו שתרצה להוסיף.‬
‫אחרי כל השנים האלה,‬ ‫זה כל מה שיש לכם להגיד?‬
‫סליחה?‬ ‫-למה זה לקח כל כך הרבה זמן, המפקח?‬
‫יכולתם לעצור אותו‬ ‫לפני שהוא הרג מישהו. נכון?‬
‫אני חושב…‬ ‫-נכון?‬
‫אז לא, אין לי מה להגיד.‬
‫לא להם, ובטח שלא לך.‬
‫ואדם הודה בהריגתה של רייצ'ל ניקל.‬
‫בהודאה מדהימה,‬ ‫במשטרה אומרים שניתן היה לעצור את נאפר.‬
‫הם פספסו מספר הזדמנויות לעצור אותו.‬
‫סוף סוף,‬
‫אנחנו יכולים לומר‬
‫שהשגנו צדק עבור רייצ'ל ומשפחתה.‬
‫אפנה כעת לקולין סטאג.‬
‫באוגוסט 1993 הוא הואשם שלא בצדק‬ ‫ברצח של רייצ'ל,‬
‫ואני מתנצל בפניו היום,‬
‫ואנחנו גם מכירים בהשפעה העצומה והמתמשכת‬
‫שהייתה לכך על חייו.‬
‫ראוי גם להכיר עכשיו‬
‫בעבודה המסורה והמקצועית‬ ‫של צוות החקירה הנוכחי‬
‫שהביאה אותנו לנקודה זו.‬
‫הם לא הרפו בתשומת ליבם לפרטים‬
‫ובנחישותם, לאורך מספר שנים,‬
‫למצוא את הראיות שסוף סוף‬ ‫הביאו את רוברט נאפר לדין.‬
‫מה שהתגלה היום זה כיצד נאפר התחמק מלהיתפס,‬
‫יותר בגלל חוסר היכולת המוסדית‬ ‫של המשטרה המטרופוליטנית‬
‫מאשר בזכות פיקחותו של הרוצח.‬
‫למה שהרוצח יתנצל‬ ‫אם זה לא משנה בכלל את גזר הדין שלו?‬
‫האדם הזה לא ממש בריא, אלכס.‬ ‫אנחנו יודעים את זה כבר הרבה זמן.‬
‫אני לא בטוח‬ ‫שהוא בכלל יודע למה הוא אמר את זה.‬
‫אתה עדיין מחפש משהו, נכון?‬
‫אני באמת לא צריך עוד עצות.‬
‫המשפט…‬
‫למשפט אין שום משמעות בשבילי.‬
‫ומה עם רוברט נאפר?‬
‫אם זו הייתי אני,‬ ‫אני חושבת שהייתי שואלת למה?‬
‫למה מה?‬
‫למה הוא עשה את מה שעשה?‬
‫כי הוא חולה?‬
‫הוא בכל זאת בחר.‬
‫אבל למה?‬
‫מגיע לך הסבר.‬
‫- לונדון -‬
‫דוקטור מונרו.‬
‫אפשר לדבר איתך שנייה?‬ ‫-אני מאחרת, לצערי.‬
‫טיפלת ברוברט נאפר לפני כמה שנים, נכון?‬ ‫היית אחת הרופאים שלו.‬
‫אמרתי את כל מה שאני מתכוונת לומר לתקשורת.‬
‫לא, אני לא התקשורת.‬
‫אני… אלכס הנסקומב. אני הבן של רייצ'ל ניקל.‬
‫אני צריך רק רבע שעה מזמנך, בבקשה.‬
‫אני לא יכולה להגיד לך שום דבר‬ ‫שלא ידוע כבר לכלל הציבור.‬
‫טוב, את יכולה להגיד לי מי הוא ואיך הוא.‬
‫יש מעט מאוד לספר.‬
‫שמעתי שהוא סבל מבריונות קשה בבית הספר,‬ ‫שאימא ואבא שלו רבו הרבה.‬
‫טוב, זה בלשון המעטה.‬
‫רוברט היה הבכור, ו…‬
‫הוא ואימו נשאו בנטל אלימות השכרות של אביו.‬
‫האספרגר של רוברט לא אובחן במשך רוב ילדותו,‬
‫מה שהוסיף לבידוד שלו.‬
‫בערך בגיל 12 הוא הותקף קשות.‬
‫זה עניין מתועד.‬
‫האדם הואשם.‬
‫רוברט נאנס בוודלנד על ידי חבר של המשפחה.‬
‫למה הוא תקף נשים?‬
‫למה הוא התביית על אימהות עם ילדים?‬ ‫אני לא יכולה להגיד לך, כי אני לא יודעת.‬
‫אני יודע שאין לך תשובות לשאלות האלה.‬ ‫-אני מתכוונת לכך‬
‫שרוברט אף פעם לא דיבר על הפשעים שלו.‬
‫עם אף אחד, למיטב ידיעתי.‬
‫אני חושבת שיכול להיות‬ ‫שהיה בו כעס אלים כלפי אימו‬
‫על כך שאביו עזב.‬
‫והוא העניש אותה שוב ושוב‬
‫בצורה של נשים שהיו אימהיות‬
‫באופן שהוא מעולם לא ממש חווה.‬
‫אז את אומרת ש…‬
‫אימא שלי הייתה אימא שלו?‬
‫אולי.‬
‫יכול להיות שזו גם הסיבה שהוא נתן לך לחיות.‬
‫כי היית הוא.‬
‫הוא זוכר?‬
‫הוא זוכר מה קרה לו?‬
‫אני מאמינה שכן.‬
‫למרות שיש לו מעט זיכרונות ילדות.‬
‫לילדים מוזנחים שעברו טראומה‬ ‫יש לעיתים קרובות זיכרון אוטוביוגרפי גרוע,‬
‫ואירועים שאחרים יכולים לזכור,‬
‫כמו ימי הולדת, חג המולד,‬
‫בדרך כלל מעולם לא קרו.‬
‫אז יש חלל.‬
‫יש לי הרבה זיכרונות‬
‫מלפני היום ההוא ואחריו.‬
‫אז‬
‫כנראה שגרמו לך להרגיש בטוח ואהוב.‬
‫אלכס.‬
‫היי.‬
‫מה זה?‬
‫לא הייתי בטוח אם להראות לך, למען האמת,‬
‫אבל זה היה ממוען לשנינו.‬
‫זה נשלח בעילום שם מפרקליטות בריטניה.‬
‫נראה שהמשטרה לא סיפרה לנו הכול.‬
‫יש כאן תיעוד מפורט‬ ‫של כל הזדמנות שהם פספסו…‬
‫שב.‬
‫כל הזדמנות שהם פספסו לעצור את הרוצח‬
‫לפני שהוא תקף אותך ואת אימא שלך,‬ ‫ועד 100 נשים נוספות.‬
‫יש הרבה יותר ממה שסוקר בתקשורת.‬
‫לדוגמה, ב-1989 אימא שלו התקשרה למשטרה‬
‫ואמרה להם שהוא הודה באונס,‬ ‫ופשוט לא עשו עם זה כלום.‬
‫ושנה אחרי שהוא הרג את אימא שלך,‬
‫המשטרה תפסה אותו בחצר ביתה של אישה צעירה,‬
‫והם רק הסיעו אותו חזרה לדירה שלו.‬
‫ושלושה חודשים אחר כך,‬ ‫הוא רצח את ג'זמין וסמנתה ביסט בביתן.‬
‫זה פשוט נמשך ונמשך. טעות אחרי טעות,‬
‫הזדמנות שהוחמצה אחרי הזדמנות שהוחמצה…‬ ‫-אז לזה קיווית?‬
‫זה סוף סוף נותן לך שקט נפשי?‬
‫לא, אלכס, זה פשוט…‬
‫הם אכזבו את כולנו, וזה מוכיח את זה.‬
‫זה מוכיח שכמו הרוצח,‬ ‫גם להם יש דם על הידיים.‬
‫טוב, אולי גם אותו אכזבו.‬
‫סליחה?‬
‫לא סיפרתי לך למה נסעתי ללונדון.‬ ‫נפגשתי עם רופאה…‬
‫רופאה?‬ ‫-שטיפלה בו.‬
‫נפגשת עם הפסיכיאטרית שלו? למה? אלכס…‬
‫נראה שגם לרוצח קרו דברים נוראיים.‬
‫לא, זה לא מצדיק שום דבר כזה.‬ ‫-אולי גרועים ממה שקרה…‬
‫לא, אל תעז להשוות את עצמך אליו.‬ ‫אתה ממש לא כמוהו.‬
‫זאת הנקודה!‬
‫קשה לקבל החלטות טובות‬
‫כשאין לך מישהו שבאמת אכפת לו ממך.‬ ‫לי תמיד היה את זה.‬
‫הייתה לי את אימא שלי,‬ ‫ולא משנה מה קרה, תמיד היה לי אותך.‬
‫אמרתי לך פעם שאני לא מכבד אותך,‬ ‫אבא, והתכוונתי לזה.‬
‫אני כבר לא מרגיש ככה.‬
‫יש לי רק כבוד על מה שעשית בשבילי.‬
‫שמרת עליי בחיים.‬
‫לא, אלכס. אתה…‬
‫אתה שמרת עליי בחיים.‬
‫אנחנו צריכים להתמקד במה שהרווחנו.‬
‫זו הדרך היחידה להתקדם עכשיו.‬
‫אימא שלך הייתה כל כך גאה בך.‬
‫אולי…‬
‫אולי ככה אנחנו עושים את זה.‬
‫עושים מה?‬
‫אולי ככה אנחנו הופכים שלילי לחיובי.‬
‫איך?‬
‫טוב, אני עדיין לא יודע, אלכס, אבל…‬
‫מה שזה לא יהיה,‬ ‫לא אוכל לעשות את זה בלעדיך.‬
‫כל חיי אנשים אמרו‬ ‫שהרוצח של אימא שלי חס עליי,‬
‫נתן לי הזדמנות שנייה.‬
‫אבל אני לא מאמין שהוא נתן לי לחיות.‬
‫האהבה עשתה את זה.‬
‫מעניין לראות את זה, לא?‬
‫אתה יכול לנהוג עוד על הכבאית שלך בשבילי?‬
‫מה זה?‬
‫מה יש לך שם?‬ ‫-מה יש לך מאחור?‬
‫פטיש.‬ ‫-פטיש?‬
‫כן.‬
‫קדימה, סם, בוא נלך מהר לדוכן התזמורת.‬
‫הנה אנחנו הולכים. ביי!‬
‫אני מאחוריך.‬
‫אני לא חושבת שאתה שם.‬ ‫-אני אוהב אותך.‬
‫באמצעות שימוש במסמכים‬ ‫שהודלפו מפרקליטות בריטניה,‬
‫אנדרה ואלכס הגישו תביעה‬ ‫נגד שירות המשטרה המטרופוליטנית.‬
‫פעולתם הובילה לדוח מרשיע‬ ‫של הוועדה הבלתי תלויה לתלונות משטרה.‬
‫נכתב בו, "… החלטות גרועות‬ ‫וטעויות של השוטרים.‬
‫"בלי אותן טעויות,‬ ‫רוברט נאפר יכול היה להיעצר‬
‫"לפני הרציחות של רייצ'ל‬ ‫ושל בנות משפחת ביסט,‬
‫"ולפני תקיפות מיניות אלימות רבות של נשים."‬
‫חקירה פנימית של המשטרה גילתה כשלים גדולים,‬
‫אך לא ננקטה פעולה משמעתית נגד אף שוטר.‬
‫טכניקת שיפור הדנ"א‬ ‫שפותחה לחקירה המחודשת של רצח רייצ'ל ניקל‬
‫שימשה בהמשך כדי לעזור‬ ‫לפתור תיקים רבים אחרים.‬
‫אנדרה ואלכס גרים בספרד‬ ‫ונשארים מאוחדים באמונתם‬
‫בכוח האמונה, התקווה והאהבה.‬
‫הם קרובים מאי פעם.‬
‫מבוסס על הממואר "לשחרר" מאת אלכס הנסקומב.‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬