SERIEN BYGGER PÅ SANDE BEGIVENHEDER, MEN PERSONER OG ASPEKTER
KAN VÆRE ÆNDREDE ELLER FIKTIVE.
Den mistænkte hedder Robert Napper.
Siden 1995 har han været på Broadmoor Sikkerhedshospital.
Dømt for dobbeltmord og flere voldtægter
og mistænkt for mange flere.
Napper dræbte Rachel, André.
Og vi vil bevise det.
Og skal jeg bare tro på jer?
DET BRITISKE KONSULAT
Og hvorfor?
DNA-matchet er højst sandsynligt…
Hvis det var et bevis, ville I have sigtet manden,
men det har I ikke, vel?
-Prøven er endnu ikke på bevisniveau. -Og bliver den det?
Vi antager allerede, at vi får brug for andre beviser.
Men nu kan vi fokusere på en hovedmistænkt.
Har han ikke indrømmet?
Vi har ikke forhørt ham.
Men vi ved, at han kun tager ansvar, når han er nødt til det.
-Stagg-holdet søgte en tilståelse. -Jeg ved, hvad de gjorde.
Vi fokuserer på at finde beviser, der ikke lader tvivl om,
at Napper er skyldig.
Hør her…
-Jeg forstår, du vil have vished. -Jeg vil have sandheden.
Om den dag og dagene efter, hvor ingen er blevet stillet til ansvar.
Når I har den,
så lytter jeg.
Okay.
En uopklaret sag, der går 14 år tilbage.
Denne efterforskning er over halvandet årti
blevet nedprioriteret, revideret og undersøges nu for nye beviser.
Men indtil videre er der ingen nye sigtelser.
Hvad laver din far i aften?
Jeg er ligeglad.
André? Er du der? Det er Francisco.
Jeg har ikke set dig i flere måneder. Hvor er du?
Vi er bekymrede for dig. Giv lyd fra dig.
Hvordan placerer vi Robert Napper på Wimbledon Common
om morgenen den 15. juli 1992?
Vi starter med at bevise, at han ikke var, hvor han siger, han var.
Godt. Hvilket er?
På arbejde. Serco i Greenwich. Han siger, han var der.
-Er der stadig tidligere kolleger? -Formanden. Han blev interviewet dengang.
Han havde kalendere med medarbejdernes arbejdstid.
Men 1992 var væk.
Tror du, det er værd at tale med ham igen?
-Nej, det tvivler jeg på. -Ja, også mig.
Men vi må se på alt.
Alt og alle, som var det aldrig set før.
-Har du skoaftrykket? -Ja, værsgo.
Tone, vi har det her skoaftryk.
Et af de eneste fysiske beviser fra det oprindelige gerningssted. Ikke?
Benno har været igennem arkiverne for at matche det til Nappers sko, men…
Der var intet fodtøj på Nappers værelse den dag, han blev taget.
-Ingenting. -Så…?
Så vi tænker på,
hvad han havde på, da han blev anholdt?
Han kom aldrig ud af varetægt, vel?
Nej.
Så kunne det ikke stadig være blandt hans ting?
Opbevaret på Broadmoor de sidste ti år?
Det er værd at se.
Livrem og seler efter sidste gang.
Og ikke et ord, før vi får en kendelse.
-Ja… -Hvad?
En kendelse til at ransage et fængsel?
Alex?
-Er du okay? -Ja.
Hvordan er ugen gået?
Fint.
Ja. Hvad med arbejdet?
Ja, fint.
Hvad med dig?
Tja…
Vil du spise nu eller senere?
Jeg spiser hos Anna i aften.
Jeg henter bare et par ting.
Okay.
Og du sagde ikke noget?
-Det troede jeg, jeg havde. -Hvornår, Alex?
Du er her aldrig.
Jeg er her nu, hvis du vil tale.
Der er ikke meget at tale om.
Du er vel ligeglad med, om politiet har ringet, men…
Det har de ikke.
De kommer ingen vegne med den nye mistænkte.
Jeg går i bad.
Det er over ti år, siden jeg arbejdede der.
Og du kan ikke sige med sikkerhed, om Napper var på arbejde den dag?
Jeg har en god hukommelse, men…
Kan nogen mon huske?
Som jeg sagde, Napper var der ikke længe.
Og han talte kun med sig selv.
Pigerne holdt sig på afstand.
-I ved vel, jeg har sagt det før? -Ja.
Du havde nogle kalendere, ikke?
I garagen, ja. Jeg ved ikke, hvorfor jeg beholdt dem.
De ansattes arbejdstider stod i dem.
Jeg gav '91 og '93 til de andre betjente. Og resten røg i skraldespanden.
Og du fandt ikke '92?
Nej.
Må vi kigge en sidste gang?
Der vil du ikke ind.
Nej, du har ret. Det vil jeg ikke.
-De er ret store. -Okay.
-Til væggen. -Ja.
Fanden i helvede!
Herovre.
ARBEJDSPLAN 1992
-Glædelig jul. -Ja.
Okay. Her er han.
Robert Napper.
Onsdag den 15. juli. Han havde fri hele dagen.
-Hundrede procent? -George er en omhyggelig mand.
Det betyder, Robert Napper havde fri hele dagen.
Godt så. Så kan vi bevise, hvor han ikke var.
Han må fortælle, hvor han var.
BROADMOOR SIKKERHEDSHOSPITAL
Tak igen.
-Er du hans advokat? -Det er korrekt.
Og hvis min klients lægehold opdager problemer under samtalen,
stopper jeg den med det samme.
Bob er skrøbelig. Mentalt.
Bob er også en dømt fange.
Og mordmistænkt.
Han er faktisk ikke fange. Han er patient.
I er på et hospital, ikke i et fængsel.
Bob. Jeg har en plads til dig lige her.
-Sådan. -Hej, Robert.
Sådan. Det var godt.
Sådan.
Okay.
Vi er her for at tale med dig om Rachel Nickell.
Du kender det navn, ikke?
Du er blevet spurgt om Rachel før, ikke?
Rachel blev udsat for et seksuelt overgreb og myrdet i 1992.
Med nye videnskabsmetoder
har vi nu kunnet identificere hidtil ukendt mandligt DNA,
som blev fundet på Rachels lig.
Og det er dit, Robert.
Forstår du, hvad DNA er?
Det er unikt for dig, som et fingeraftryk.
Ja. Det betyder også, at vi ved, du havde fysisk kontakt med Rachel den dag.
Havde du ikke?
Hvis du kan forklare det, Robert, så har du chancen nu.
Fortæl os, hvad der skete.
Hører du mig?
Vi gjorde det ikke.
Du arbejdede vist hos Serco i Greenwich, Robert.
De har en årlig arbejdsplan.
Den siger, du ikke var på arbejde den dag.
Og det beviser, at du løj for politiet, da du blev spurgt om Rachel i 1995.
Hvorfor løj du?
Hvor var du egentlig den 15. juli?
-Robert. -Ingen kommentarer. Tak.
Hvad løj du ellers om?
Du var på Wimbledon Common den dag, ikke?
Og du dræbte Rachel Nickell, ikke?
-Kriminalbetjent Nash. -Hvorfor lod du den lille dreng leve?
Var der ikke tid nok?
Ifølge den udtalelse, jeg læste op, vil min klient ikke svare flere spørgsmål.
Hvad er det med mødre? Din mor smed dig ud, da du blev 18.
-Kriminalbetjent Nash. -Det er nok.
-Tak. -Tak.
Er du okay?
Ja.
Du er på et hospital. Ikke i et fængsel.
Som vi får en kendelse til.
Okay.
OPBEVARINGSRUM ET
Politiet afhører en 40-årig mand om mordet på Rachel Nickell.
Et gennembrud i DNA har identificeret denne mistænkte.
Det menes, at manden i øjeblikket er på Broadmoor Sikkerhedshospital
for en anden forbrydelse. Hans navn er ikke bekræftet.
Politiet siger kun, at de taler med en 40-årig,
og at interviewet er en del af den pågældende mordefterforskning.
Så holdt du dit løfte.
Du fik mig til 18, i ét stykke.
Og er du det?
Er jeg hvad?
Altså,
er du… i ét stykke?
-Ja, det tror jeg. -Ja?
Okay. Så du tror, du har lagt det hele bag dig nu?
-Gør vi det nu? -De sagde, du havde brug for ærlighed.
Og det har jeg virkelig forsøgt.
Og helt ærligt, Alex,
voksen til voksen…
Det tror jeg ikke, du har.
Slet ikke.
-Jeg vil bare videre med mit liv. -Ja.
-Så drop at leve i fortiden. -Hvad betyder det, Alex?
Skal jeg bare lade, som om det aldrig skete, ligesom dig?
-Jeg ved, hvad der skete. Jeg var der. -Men du ved ikke, hvem det var.
Hvorfor han stadig er fri.
Vi har ikke sandheden, Alex.
Og indtil vi har den, kan der ikke være fred i sindet.
-Ro i sindet? -For os begge.
Det får du måske ikke.
Du spilder din tid.
Det må du affinde dig med.
Og komme videre med mit liv?
Er det det, du tror, du har gjort med din religion?
Det er ikke religion. Det er tro.
Og om at finde din egen vej.
Eller måske distraherer du bare dig selv.
Hvad end det er, jeg laver, er det ikke dit problem længere.
Okay.
-Her. -Hvad er det?
Brown.
Som beskrevet af vidnet. Okay.
Okay. Ja, lad os få dem til eksperterne.
For helvede da.
Ja, tag den.
Du har helt sikker fat i noget.
Da Alex blev undersøgt den dag, fandt de små skår af metallisk maling i hans hår.
Rød maling.
Hvordan kunne det være sket?
Det ved vi ikke, men det her var Nappers mordkasse, ikke?
Endnu bedre, prøverne fra Alex' hår findes stadig.
Hvad er så de dårlige nyheder?
De udfordrende nyheder er, at testen af disse skår
vil ødelægge dem. Vi har kun én chance.
Og hvis testen ikke virker, er beviserne tabt.
Og vi skal have en match på den og på skoene.
Ja. Angående skoene.
De har ikke kigget grundigt, men de tror, størrelsen er forkert.
For fanden da.
Men de tager dem med til fælleden
og tester dem under identiske forhold. Jeg krydser fingre.
Ja, det er sgu meget videnskabeligt.
Hallo?
Der er telefon.
-Retsmedicineren? -Hun kun vil tale med dig.
Det er en stævning, Robert.
Politiet sigter dig for mordet på Rachel Nickell.
Vi gjorde det ikke.
Okay.
Hvem ringede?
Far?
Politiet.
Har de sigtet ham?
De…
De vil vide, om vi kommer til retssagen.
Det gør du da ikke efter sidste gang, vel?
Jeg vil ikke stole på andres ord igen.
Jeg må selv se det.
-Også dig. -Det har intet med os at gøre.
De siger, sandsynligheden for,
af denne DNA ikke tilhører den mand, er én ud af 12 millioner.
Jeg gør det ikke.
Og det burde du heller ikke.
En 41-årig mand sigtet for drabet på Rachel Nickell
er varetægtsfængslet.
Robert Napper deltog via videolink fra Broadmoor Psykiatrisk Hospital.
Høringen vil være senere denne måned.
Far?
-Far. -Jeg ved det.
De har vidst, hvor vi var. De har ventet på en undskyldning.
Det virker ikke at bekæmpe dem. Stop.
André, tal med mig, og resten vil lade jer være.
Vi har sagt alt.
-I spilder tiden. -Lad os tale om penge.
-Fuck jer! -Alex!
Alex?
Politiet er blevet tilkaldt. Det er ulovlig indtrængen. Gå nu!
De har talt med naboerne. Hele byen vil vide det.
-Så? -Hvad med Anna?
-Hvad med hende? -Ved hun det?
Burde hun ikke høre det fra dig?
Alex?
Alex, hvordan går det? Det er Pete Collier fra The Sun.
Jeg har kun brug for et øjeblik.
Din mor lyder fantastisk.
Jeg husker hendes ansigt,
men mest af alt husker jeg følelsen
af at være helt elsket af hende
og elske hende helt.
Og jeg kan stadig lugte hende.
Jeg beholdt hendes parfume.
Hvorfor sagde du det ikke?
Det er et andet liv.
Og jeg er ikke vant til at tale om det.
Min far har altid været så…
Den taske ved hoveddøren…
Altid klar til at løbe, hvis…
Og nu har de fundet jer.
Hvad sker der så?
Denne gang løber jeg ikke.
Jeg ved, mange har stillet spørgsmål.
Du forstår hvorfor, ikke?
De ved, han er millionær.
Så de vender tilbage. De kender hans familie.
Hvad med din familie, Bob?
Jeg vil gerne vide mere om dem.
De er alle berømtheder.
Jeg ved, at du holdt meget af din far.
Du så op til ham.
De tror ikke på, at…
at jeg… at han… vandt Nobels fredspris.
Det er, fordi han ikke fortalte dem alt.
Han forlod dig, din far, ikke?
Nogle af tallene fordobledes.
Så de år ville have føltes dobbelt så lange, som de burde.
Jeg har bemærket, du har været meget optaget af tallene
og andre tanker på det seneste. Hvorfor er du mon det?
Hvad er du så bange for, Bob?
Alle pengene er i banken. I Sidcup.
Alle pengene fra Star Wars.
Jeg vil tale om Rachel.
Jeg tror, det kan hjælpe.
Jeg vil ikke spørge dig, om du dræbte hende. Det er ikke mit job.
Mit job er at hjælpe dig med at se sandheden i øjnene.
Du tror måske, det betyder, at du bliver her længere.
Måske endda for evigt.
Men på en anden måde
kan det befri dig.
Det her kunne være en rigtig chance, Bob.
For at begynde at gøre fremskridt.
Og Rachels familie?
Det vil betyde rigtig meget for dem at kende sandheden.
Hvad med den lille dreng?
Skal han ikke have besked om sin mor?
Og hvad med den lille dreng indeni dig?
Han er der stadig, ikke?
Hvad fortjener han?
Hvor er Alex? I London? Vil han overvære retssagen?
Får I retfærdighed denne gang?
-Hvor er Alex? Hvor er han? -Vi vil bare snakke! André!
André, vi vil bare gerne vide det.
Mr. Hanscombe.
André. Politichef Campbell. Beklager, at du har ventet så længe.
-Mødet var for flere timer siden. -Der skete noget.
Sæt dig ned.
-Jeg husker dig. -Gør du?
Måske. Skønt jeg kun var i periferien af efterforskningen dengang.
Jeg ville mødes, fordi jeg føler, du bør høre visse fakta,
før vi går til medierne.
Fakta?
Om Mr. Napper.
Han havde åbenbart kontakt med forskellige autoriteter som barn
og senere, før hans værste forbrydelser.
Jeg vil forsikre dig om,
at politiet kun kendte ham for mindre lovovertrædelser.
Men…
Vi kan desværre forvente, at vores venner i medierne,
og jeg, hvad du synes om dem,
vil gøre meget ud af noget, der kun er lidt.
Siger du, at I kendte til ham før mordene?
Bagklogskab er en vidunderlig ting.
Men sandheden er, ingen kunne have forudset
det sande omfang af hans forbrydelser.
Nu opfordrer jeg dig
til ikke at tale med medierne for din egen skyld.
Du ved, hvordan de er.
Det vigtigste nu er, at du og din søn får retfærdighed.
Det bør være fokusset.
For os alle.
Tak, fordi du kom.
Hej.
Ro i retssalen.
Rejs Dem op.
De må sidde.
Vil den anklagede rejse sig?
Robert Clive Napper,
De sigtes for, den 15. juli 1992
på Wimbledon Common, London,
at have dræbt Rachel Nickell.
Hvordan forholder De Dem?
Ikke skyldig
i mord.
Men…
…skyldig i
formindsket ansvar.
Undskyld. Skyldig i
uagtsomt manddrab med formindsket ansvarsevne.
Mr. Napper har lidt af Aspergers syndrom siden barndommen
og så senere hen paranoid skizofreni.
Men hans psykose har været tydelig så tidligt som i 1989,
da han blev indlagt efter et forsøg på at tage sit eget liv.
Han tror, han har telepatiske kræfter.
Han taler også om at blive skudt i knæene af IRA,
og at hans fingre blev sprængt af en bombe.
Fingrene, siger han, er vokset tilbage, fordi han indåndede røg fra gnister.
Mr. Napper, rejs Dem op.
De stak Rachel 49 gange.
Alex var der hele tiden.
Mærkerne på hans ansigt beviser, efter min vurdering,
at De slæbte ham væk fra sin mor.
At han ikke blev dræbt, som De dræbte Jazmine Bisset,
kan formodentlig forklares med Deres angst for at blive fanget
ved at blive for længe.
Nu i sin tidlige voksenalder ved Alex, at manden, der dræbte hans mor,
er blevet bragt til retfærdighed, omend alt for sent.
Måske kan han nu lukke et langt kapitel i hans liv.
De er efter min mening en meget farlig mand.
De skal straks tilbage til Broadmoor, og De bliver aldrig løsladt,
medmindre De ikke længere er til offentlig fare.
Det vil næppe ske.
Har De en kommentar?
Min klient vil gerne undskylde til Rachel Nickells venner og familie
for sin hæslige gerning,
og også til Colin Stagg, som uretmæssigt blev anklaget for mordet.
Før ham bort.
Vil nogen sige undskyld til den lille dreng?
André.
Er du tilfreds med dommen?
Nu kan du lægge det bag dig, ikke?
Vicekommissær Yates vil sige et par ord til medierne.
Jeg ville høre, om du vil tilføje noget.
Efter alle de år er det alt, I har at sige?
Undskyld?
Hvorfor tog det så lang tid?
Du kunne have stoppet ham, før han dræbte nogen. Ikke?
-Jeg tror… -Kunne du ikke?
Så nej, jeg har intet at sige.
Ikke til dem og slet ikke til dig.
Og en mand har indrømmet drabet på Rachel Nickell.
Politiet indrømmer, at Napper kunne være blevet stoppet.
De kunne have anholdt ham før.
Endelig kan vi sige,
at vi har opnået retfærdighed for Rachel og hendes familie.
Nu vil jeg tale til Colin Stagg.
I august 1993 blev han fejlagtigt anklaget for drabet på Rachel.
Og jeg undskylder i dag til ham,
og vi anerkender også den enorme og varige indvirkning,
som dette har haft på hans liv.
Det er også på sin plads at anerkende
det nuværende efterforskningsholds professionelle arbejde,
der har bragt os hertil.
De har været uovertrufne i deres sans for detaljer
og deres beslutsomhed over en årrække
på at finde de beviser, der bragte Robert Napper til ansvar.
Det, vi har set i dag, er, hvordan Napper undgik at blive fanget,
mere grundet politiets institutionelle inkompetence,
end grundet morderens kløgt.
Hvorfor skulle han undskylde, når straffen var den samme?
Den mand er ikke rask, Alex.
Det har vi vidst længe.
Han ved nok ikke, hvorfor han sagde det.
Du leder stadig efter noget, ikke?
Jeg har ikke brug for flere råd.
-Har retssagen… -Retssagen betyder intet for mig.
Hvad med Robert Napper?
Hvis det var mig, ville jeg nok spørge hvorfor.
Hvorfor hvad?
Hvorfor gjorde han, som han gjorde? Fordi han er syg?
Han traf stadig et valg.
Ja, men hvorfor?
Du fortjener en forklaring.
Dr. Monroe.
-Må jeg tale med dig et øjeblik? -Jeg har travlt.
Du behandlede Robert Napper. Ikke sandt? Du var en af hans læger.
-Jeg har sagt alt, jeg vil, til pressen. -Jeg er ikke pressen.
Jeg er Alex Hanscombe. Rachel Nickells søn.
Må jeg bede om et kvarter af din tid?
Jeg kan ikke sige noget, der ikke er offentligt tilgængeligt.
Du kan fortælle mig, hvem han er, og hvordan han er.
Der er meget lidt at sige.
Jeg hørte, han blev mobbet i skolen. Hans mor og far skændtes meget.
Sikken underdrivelse.
Robert var den ældste, og
han og hans mor fik det værste af hans fars fuldskabsvold.
Roberts Asperger var udiagnosticeret det meste af hans barndom,
og det isolerede ham endnu mere.
Og da han var omkring 12, blev han alvorligt misbrugt.
Det blev meldt.
Manden blev sigtet.
Robert blev voldtaget i en skov af en ven af familien.
Hvorfor angreb han kvinder?
Hvorfor gik han efter mødre med børn? Jeg ved det ikke.
Jeg ved, du ikke har svarene.
Jeg mener, Robert har aldrig talt om sine forbrydelser.
Vist ikke med nogen.
Jeg tror, det er muligt, at han var voldsomt vred på sin mor,
fordi hans far rejste.
Og han straffede hende igen og igen
i form af kvinder, som var moderlige
på en måde, han aldrig havde oplevet.
Så det, du siger, er…
…at min mor var hans mor?
Muligvis.
Det er måske også derfor, han lod dig leve.
Fordi du var ham.
Kan han huske noget?
Hvad der skete med ham?
Det tror jeg.
Selvom han har få barndomsminder.
Traumatiserede og forsømte børn har ofte dårlig selvbiografisk hukommelse,
og begivenheder, som andre kan huske, som fødselsdage, jul,
oplevede de som regel aldrig.
Så der er et tomrum.
Jeg har masser af minder
fra før og efter den dag.
Så har du sikkert kunnet føle dig tryg og elsket.
Alex.
Hej.
Hvad er det?
Jeg overvejede ikke at vise dig det, men det blev sendt til os begge.
Det er sendt anonymt fra anklagemyndigheden.
Politiet fortalte os ikke alt.
Alt det her redegør i detaljer for alle de chancer, de gik glip af.
Sæt dig ned.
Chancer, de havde for at stoppe morderen,
før han angreb dig og din mor og op til 100 andre kvinder.
Der er meget mere, end pressen har dækket.
Som for eksempel i 1989, da hans egen mor ringede til politiet,
fordi han havde indrømmet voldtægt. De fulgte ikke op.
Og et år efter han dræbte din mor, blev han taget i en kvindes have,
og politiet gav ham et lift hjem.
Tre måneder senere myrdede han Jazmine og Samantha Bisset.
Det bliver ved og ved, fejl efter fejl.
Striber af forspildte chancer…
Er det det, du har håbet på? Giver det dig endelig ro i sindet?
Nej, det er bare…
Det beviser, at de svigtede os.
Der er blod på deres hænder og på morderens.
Måske blev han også svigtet.
Undskyld?
Du ved ikke, hvorfor jeg tog til London.
-Jeg mødtes med en af hans læger. -En læge?
Hans psykiater. Hvorfor? Alex…
Frygtelige ting skete også for morderen.
-Det forklarer ikke det her. -Måske endnu værre….
-Sammenlign ikke. Du er slet ikke som ham. -Det er jo pointen!
Det er svært at træffe gode valg uden at have nogen, der holder af dig.
Men det havde jeg.
Jeg havde min mor, og jeg har altid haft dig.
Jeg mente det, da jeg sagde, at jeg ikke respekterer dig.
Men sådan er det ikke mere.
Jeg har respekt for det, du har gjort for mig.
Du holdt mig i live.
Nej, Alex, du…
Du holdt mig i live.
Vi må fokusere på det, vi har opnået.
Det er vejen frem.
Din mor ville være stolt.
Måske…
-Måske er det sådan, vi gør det. -Gør hvad?
Måske er det sådan, vi gør negativt til positivt.
Hvordan?
Jeg ved det ikke endnu, Alex, men…
Hvad det end er, kan jeg ikke gøre det uden dig.
Hele mit liv har folk sagt, min mors morder skånede mig,
gav mig en ny chance.
Men jeg tror ikke, han lod mig leve.
Det gjorde kærligheden.
Det er interessant at se, ikke?
Kan du køre lidt mere i din brandbil for mig?
Hvad er det?
-Hvad har du? -Hvad er der bagi?
-Hammer. -Hammer?
Ja.
Kom, Sam, lad os komme ned til musikpavillonen med det samme.
Afsted. Farvel!
Jeg er lige bag dig.
-Det tror jeg ikke, du er der. -Jeg elsker dig.
MED DEN LÆKKEDE SAGSDOKUMENTATION FRA ANKLAGEMYNDIGHEDEN
LAGDE ANDRÉ OG ALEX SAG AN MOD METROPOLITAN POLITI.
DETTE FØRTE TIL EN FÆLDENDE RAPPORT FRA DET UAFHÆNGIGE POLITIKLAGENÆVN.
DEN BESKREV "DÅRLIGE BESLUTNINGER OG FEJL".
UDEN DISSE FEJL KUNNE ROBERT NAPPER VÆRE BLEVET PÅGREBET
FØR MORDENE PÅ RACHEL OG JAZMINE OG SAMANTHA
OG FLERE SEKSUELLE OVERGREB PÅ KVINDER.
EN INTERN UNDERSØGELSE FANDT VÆSENTLIGE MANGLER,
MEN INGEN BETJENTE UNDERGIK DISCIPLINÆRE FORANSTALTNINGER.
DNA-FORBEDRINGSTEKNIKKEN
UDVIKLET I FORBINDELSE MED GENÅBNINGEN AF SAGEN
ANVENDTES SENERE I FLERE ANDRE SAGER.
ANDRÉ OG ALEX BOR I SPANIEN OG FORBLIVER FORENET I DERES TRO
PÅ KRAFTEN I TRO, HÅB OG KÆRLIGHED.
DE ER TÆTTERE END NOGENSINDE.
BASERET PÅ ALEX HANSCOMBES ERINDRINGER LETTING GO
Tekster af: Else Katrine Nielsen