DETTA HAR HÄNT
- Ut allihop! - En fot!
Där var hon, som Perugia själv.
Hon skulle få rättvisa.
Skyldig!
Snälla, nej!
Var fan är mina dagböcker?
Foxy Knoxy. En amerikansk häxa.
Känner du en man som heter Rudy Guede?
Hans fingeravtryck är över hela brottsplatsen.
Hittade de mördaren?
Han har en historia av droger och våld mot kvinnor.
Varför är de ute efter vår dotter?
Vet du vad min advokat sa?
Rudy Guede rånade en förskola fem dagar innan mordet.
Varför satt han inte inne? Hade han det...
Då hade Meredith funnits kvar.
De har fel. Amanda var inte där.
Hon är oskyldig.
Jag kanske aldrig kommer härifrån.
Du måste börja acceptera ett liv utan mig.
- Min flicka. Hon orkar inte mer. - Hon klarar sig.
Om jag ändå ska förlora henne, vad är då poängen?
Hopp gör mig livrädd.
Det tar kål på mig.
Hon är oskyldig.
Mitt jobb är att se mörker
och att belysa det.
När vi kommer ut härifrån, åker vi till Gubbio.
Både lunch och middag.
Amanda, hur är det att vara hemma?
Jag tänker att jag fortsätter med mitt liv,
men det finns stunder då jag inte kan det.
Alla hatar mig. Även de som tror jag är oskyldig.
Mitt fängelse skulle för alltid vara den falska historien om mig, monstret.
Det fanns bara en sak jag kunde göra.
Att gå till författaren.
20 april 2019 kl. 18.22
Vad är det här? Det här är helt opassande.
Hon kontaktar dig.
Kontaktar mig? I vilket syfte?
Det här... Nej, detta är inte över.
Vänligen ta bort det nu.
Det är inte mjältbrand, det lovar jag.
Du har börjat älska henne. Det ser jag.
Jag ser hur detta förblindar dig. För vad hon är kapabel till.
Jag tänker inte låta mig snärjas.
Men vad kan hon önska av mig?
Vad står det?
Om du öppnar den lär du få se.
Mr Mignini, jag har länge velat kontakta dig.
Jag har alltid hoppats få möjlighet att få kontakt med dig...
...utanför förhörsrummet och rättssalen...
...där vi tvingades in
i motståndsrollerna som vi fick av rättssystemet.
Åklagare och svarande.
Jag misstänkte alltid att det gjorde det omöjligt
för oss att se och förstå varandra.
När jag var 20, satt fängslad och sen ställdes inför rätta,
verkade du vara en mäktig och läskig man som ville förstöra mitt liv.
Men när jag såg intervjuer, insåg jag att bilden av dig var fel.
Den var platt och tvådimensionell, som medias bild av mig.
Jag såg dig som en man, inte bara som min åklagare.
En far till döttrar med genuina motiv.
Jag såg en man som inte var ond.
Jag är inte heller ett monster.
Det är svårt. I mitt dagliga liv känner jag ofta
att det jag upplevde i Italien är i det förflutna.
Men när som helst känner jag mig mitt i det igen.
Som att jag står inför rätta.
Även i mina lyckligaste stunder,
omgiven av tillgivenhet,
omgiven av kärlek och familj,
hemsökts jag av minnen av hjälplöshet,
ensamhet och sorg och känslan av att jag blir jagad.
Även i tider av stora förhoppningar blir jag torterad av frågan: "Varför?
Varför hände det här mig?"
Jag hoppas att genom att skriva, får jag veta svaret.
Herregud, Chris. Han skrev tillbaka.
Vad skrev han?
Amanda.
Efter ditt tredje brev kunde jag inte låta bli att svara.
Ingen i min karriär har kallat mig "min åklagare".
Ingen tidigare tilltalad har omfamnat mig som du gjorde.
Vad gäller tal om rättegången, kan vi inte gå tillbaka i tiden.
Men jag har inte slutat reflektera sen dess.
Och även om jag uppskattar din öppenhet,
kommer jag aldrig tillåta att mitt yrkesmässiga uppförande förvrängs
till och med delvis, i "förståelsens namn".
Vänliga hälsningar, Giuliano Mignini.
- Herregud, Chris. - Vad?
Han ville inte diskutera fallet, men ber mig se på detta.
Maigret lider för att han satte en oskyldig man i fängelse.
Du måste lyssna på det här.
Mignini bad mig se på detta.
"När du cirkulerar runt en lösning
som du inte förstår,
är du frestad att uppfinna, att skapa en skyldig part.
Men i den stund man öppnar ögonen för fakta,
blir de felaktiga."
Herrejävlar!
Amanda Knox rumskompis mördare frigavs i förtid nu idag.
Deras svarande dömdes och fängslades.
Rubriker och kontroverser...
Guedes har sagt till advokaterna...
Dömd till 30 år av första graden...
...kortades ner till 45 dagar.
Vidhöll sin oskuld och sa att Amanda...
Amanda Knox.
- Amanda Knox. - Amanda Knox.
Ett tillkännagivande?
24 november 2021 17.02
Bjöd du in pappa och mamma? Du har nyheter.
- Du är gravid igen. - Va? Jaså?
- Nej. - Älskling.
Nej, det är jag inte.
Jag överväger att åka till Italien igen.
- Vadå? - Varför det?
Vad pratar du om?
Giuliano och jag har brevväxlat.
- Giuliano. - Mignini.
- Sen när? - Ett tag nu.
- Vad i helvete? - Varför skulle...
- Kom igen, Chris. - Allvarligt?
Jag menar, varför?
Att hata honom för alltid hjälper mig inte förstå.
- Vad vill du förstå? - Honom.
Varför han kom efter mig. Varför han hatade mig.
Och ignorerade bevis.
För att han är ond. Ett troll.
- En skitstövel. - Det här, ja.
Vad har han sagt till dig?
Vi pratar om mycket. Om våra familjer.
Pratade du om oss med honom?
- Han vill ses. - Jösses.
- Vad? - Ses? Var ska ni träffas?
Perugia? Du kan inte åka dit.
- Jag vet. - De där...
- ...vill se blod, ännu. - Ja, jag håller mig gömd.
Du visar dig för honom.
Den som fick dig fängslad utan bevis.
Du blev fri för tio år sen.
Varför går du inte bara vidare?
Lätt för dig att säga, Chris.
Du har inte ordet "mördare" i pannan.
Du blev rentvådd, raring. Det är över.
Det är det ju inte.
Vet ni att Rudy Guede frigavs i förtid, idag?
Va? Varför sa du inget?
Och den första rubriken vi läste?
"Amanda Knox rumskompis mördare blev frisläppt idag."
Inte "Meredith Kerchers mördare" eller "Rudy Guede".
Mordet på Meredith nämns alltid i samband med Amanda.
Folk är fixerade av henne,
och de har helt glömt alla andra.
Hon lägger ju upp mycket som gör folk arga.
- Hon bevisades oskyldig. - Folk tror hon var inblandad.
Tro mig, jag har bråkat med dem i timmar på nätet.
Bråkar du i timmar på nätet?
Vem bryr sig om vad de på internet tycker?
Som om miljontals trodde att du var en mördare?
Du hade försökt ändra berättelsen.
- När blev du expert? - Chris.
- Ja, du var inte där. - Jag är här nu.
- Hon behöver det. - Okej.
Med all respekt, hur kan hon behöva det här?
Killen är farlig och han är hämndlysten.
- Snälla. - Amanda, det går bra för dig nu.
- Du har fullt upp. - Du är ju mamma.
Du har en liten flicka. Så varför kan du inte...
Bara fokusera på det?
Det är just vad jag gör.
Det första jag sa till Eureka när hon föddes?
Jag sa: "Förlåt. Jag är ledsen att jag är din mamma."
Älskling.
Den skuggan jag har levt under sen jag var 20,
ska jag godta att vår dotter får leva under den nu?
Jag väntar inte tills hon kan läsa om detta.
Alla elaka saker om mig på nätet.
Det händer på lekplatsen sen.
En skvallrande förälder berättar vem jag är,
och hon har så många frågor som jag inte har svaret på.
Det här mötet med Mignini kan ge mig ett.
Om det finns en chans att han äntligen ser mig
och raderar allting, är det värt det.
Kan vi två prata?
Skämtar du med mig?
Trodde inte du skulle förstå.
Hur kunde du göra så mot oss?
Efter allt vi gick igenom. Mot mamma?
Vet du hur svårt allt det var?
Att kämpa för dig dödade ju nästan.
Jag vet inte om du ens kan märka det,
men mamma och Chris sov inte i samma säng
- sen du kom tillbaka. - Nej.
Vad trodde du att det var?
Femton månaders jetlag höll honom på soffan?
Chris var ungkarl i Italien, för vad?
Tre år, så han kunde besöka dig.
De visste inte hur de skulle leva ihop.
Det är inte mitt fel, Deanna.
Inget är ditt fel. Inte din Amandas Show.
Det där är inte rättvist. Inte rättvist.
Det som inte är rättvist är att jag fick hoppa av skolan,
att Ashley hamnade i slagsmål med klasskamrater.
Delaney fick panikångest.
Explosionsradien när du for till Italien var ganska stor.
Återigen, jag är ledsen för allt du gick igenom.
Ja. Men det var jag som åkte i fängelse, och jag är kvar i fängelset.
Snälla.
Du tänker göra vad fan du vill, eller hur?
Nej. Polisen kan inte antyda.
Bara en sekund.
Gråter hon?
Snälla, får jag förklara?
Kan du titta på mig en sekund?
- Du är kvar. - Ja.
- Jag hjälpte din mamma att städa. - Verkligen?
Ja. Chris spelade tv-spel.
Ska jag gå iväg?
Nej, hon sover.
Sover du alls?
Jag minns de första barnaåren. De är tuffa.
Du har inget att be om ursäkt för.
Det krossade mitt hjärta att höra att du sa så till Eureka.
Du är en fantastisk mamma. Hon har tur som har dig.
Du är den starkaste jag har känt.
Pappa.
Och du har bevisat att du klarar dig själv.
Men nu när du åker tillbaka till Italien,
måste jag säga att ditt omdöme, att överlämna dig till honom...
Förlåt. Jag litar inte på Mignini.
Jag ber er inte lita på Mignini. Men lita på mig.
Sist jag gav dig min välsignelse
gick det inte så bra.
Jag måste åka.
Då följer jag med dig.
Du sätter inte din fot i det landet igen utan mig.
Jag gillar det inte.
16 juni, 2022 06.51
- Jag gillar inte det här alls. - Det här är planen.
- Ber du mig att slappna av... - Jag ber dig inte.
Jag önskar att du kunde slappna av, men jag ber dig inte.
Okej, nu kör vi.
Precis som vi pratade om. Rör er inte. Var helt tyst.
Om de ser dig ringer de ett samtal,
och de kommer jaga ner er.
Han jagar henne redan. Han slutade inte.
Aldrig. Och här är vi, på väg in i vargens mun.
- Mamma, kan du... - Det är en fälla.
Nej.
En fälla som monstret gillrat här och du går in i den.
- Vi borde vända om, Amanda. - Vi åker inte tillbaka.
- Vad händer? - Kuh-nox!
- Vad händer? Nej! - Vad fan händer?
- Nej! Chris! - Nej...
- Snälla, sluta! - Nej!
- Amanda! - Mamma!
Släpp henne!
Amanda!
- Du är okej. - Vad händer?
- Var är jag? - I ett gömställe i Italien.
- Så ledsen. - Var inte ledsen.
Förlåt.
Du är redo, okej?
Det kommer att gå bra imorgon.
Jag vet inte vad jag gör här.
Lurar jag mig själv?
Blir jag mer sabbad än jag är nu?
- Du är inte sabbad. - Är jag inte?
Giuliano Mignini ska säga förlåt.
Och erkänna att han sårade mig. Det är...
Om du går in och behöver nåt av honom,
så misslyckas du.
Jag får inte misslyckas.
Amanda.
Du är här!
Se på dig!
Följde de efter?
Jag tror inte det.
Och bebisen!
Hej, signora Mellas.
Välkommen.
Vi måste gå. Vi har ont om tid.
- Är han här? - Inte än.
Jag stannar kvar här vid bänken.
Jag vill aldrig se honom igen.
Christopher, du kan vänta här.
Jag väntar här.
- Okej? Okej. - Okej.
- Jag älskar dig. - Älskar dig.
Hej då, raring.
Den här vägen.
Okej.
Jag låter honom prata först.
Jag låter honom säga vad han har att säga,
och sen tänker jag prata.
- Ja. - Okej.
Herregud, jag är nervös.
Hej, Amanda.
Min åklagare.
Du kom.
Du kom. Reste hela vägen, för min skull.
Har du fjärilar där?
Ursäkta mig?
I magen.
Ja, jag antar det.
Du tog ju med lilla skatten.
Jag vill inte vara borta från henne.
Självklart.
Ska vi sätta oss?
Kom, Amanda.
Om du vill börja...
Jag är här för att lyssna på vad du än...
Damerna först.
Förlåt.
Jag har anteckningar...
Du gjorde ett fruktansvärt misstag.
Och jag och många andra led i onödan på grund av det.
Du berövade Merediths familj ett avslut.
Du fängslade oskyldiga människor felaktigt.
Och utmålade mig som en sexuell avvikare och mördare i allmänhetens fantasi.
Det är okej, Amanda.
Men jag lärde mig nåt av den erfarenheten.
Jag lärde mig hur lätt det är för oss att bara se det vi vill se.
Att förenkla andra till pappfigurer...
...till djävlar och helgon.
Jag är medskyldig.
När jag stod inför rätta var du en skrämmande man
som bara hade ett mål, att förstöra mitt liv.
Men jag vet att den bilden av dig är fel.
Den är lika platt och tvådimensionell som Foxy Knoxy.
Du sa det.
Vad?
Du skrev detta i ditt första brev.
Du måste säga det igen.
Jag kom inte för att bevisa att du har fel.
Jag tror att du agerade med ädla motiv,
trots att du orsakade enorm skada.
Och jag tror att du försökte skipa rättvisa för en sörjande familj.
Och du ska veta att jag inte hatar dig.
Det krävdes mod att komma hit.
Vi har det gemensamt.
Är det klokt av mig att interagera med dig?
Med tanke på de grymma attackerna på mig,
från Knox egen PR-maskin?
Under mina 41 år i tjänst
har jag aldrig upplevt ett så hänsynslöst förtal av mig.
Du kände dig orättvist anklagad som bov av USA:s press.
Den korrupta medeltida inkvisitorn.
Jag fick skulden för allt. Jag har aldrig varit så upprörd.
Folk som försöker tjäna på att förstöra mitt rykte.
Jag kan tänka mig hur smärtsamt det är.
Sen kontaktar du mig.
Säger "min åklagare" med sån tillgivenhet.
Jag erkänner att det rörde mig.
- Det var ett misstag. - Ursäkta mig?
Det var en språkmiss.
På engelska säger vi "min åklagare" utan att avse tillgivenhet,
det betyder "åklagaren i mitt rättsfall".
Som ni vet, finns det saker som vi säger
utan exakt motsvarighet på italienska.
Som: "Vi ses sen."
Modigt.
Ett ögonblick.
- Vad händer? - Jag vet inte.
Vem ringer han?
Jag vet inte.
Jag är rädd.
- Jag mår bara bra. - Gör du?
- Men du kan gå när som helst. - Okej.
- Håll dig lugn, Amanda. - Jag försöker.
Ursäkta.
Jag får berätta för min fru när hon ska ta piller.
Snälla, berätta. Är polisen på väg?
Vad?
Vad tror du att det här är?
Du bad ju mig att träffas.
Skulle jag använda det här mötet för att lura dig?
Nej, men de mina, min familj...
- ...alla tror att... - Det här är vad jag pratar om.
Vi griper inte folk utan anledning här.
- Vi kan väl sitta? - Fallet har visat mig...
...Amerikas mörka sida.
Dess okunnighet och rättmätighet.
Du måste förstå, Amanda, att jag åtalade dig var inte personligt.
När du bad om en livstidsdom, för mig, kändes det personligt.
Domarna jag bad om återspeglar inte hjärtat hos personen jag prövar.
De återspeglar allvaret i brottet, och brottet mot Meredith var allvarligt.
- Jag dödade henne inte. - Amanda.
Jag gjorde min plikt med rent samvete och med tanke på vad jag hade då.
Jag ser på dig, du är fri nu. Det här tillhör det förflutna.
Varför är du här?
- Vad menar du? - Varför kom du hit idag?
Mötet är helt extraordinärt.
- Det händer bara inte. - Så jag är bara en kuriositet?
Ville du se hur jag blev sen?
Jag började bry mig för våra brev.
Varför skicka Maigret?
För att hjälpa dig förstå mig och min roll.
Inte medge att du hade fel?
Amanda, när jag kom till dig
hade polisen redan fattat undersökande beslut.
Undersökande misstag.
De var inte vana vid fall av denna omfattning.
- Medias uppmärksamhet, pressen. - Inte jag heller.
Det var svårt för dig, jag vet.
Folk tror att jag är ett monster.
- Jag sa inte monster. - Foxy Knoxy.
"Femme fatale, äktenskapsbrytare, luciferina?"
Jag sa inte luciferina. Pacelli sa så.
Det behövdes inte. Du placerade mig på brottsplatsen.
Sa hur jag torterade och hånade Meredith.
Amanda, det var min uppskattning av brottet.
En utredare måste noggrant rekonstruera en tidigare händelse
- som han inte observerat. - Genom bevis, hoppas jag.
Det är här du tror att du vet, men du vet inte.
I början styrs en utredare av hans resonemang,
men också av hypotesen som brottsplatsen antyder för honom.
Och han måste följa sin hypotes och vara redo att gå igenom den
när han inser att hans antagande är godtyckligt och inte bevisat.
Ditt antagande var godtyckligt och inte bevisat.
- Jag följde bevis. - Vilka bevis?
Det fanns många bevis, Amanda.
Bh-spännet, det iscensatta inbrottet.
- Jag iscensatte inget inbrott. - Snälla.
- Lugn. Lyssna. - Nej.
Din tro på teorin att inbrottet var iscensatt
är misstaget som dina fantasier om mig växte från.
Som en lins, en partiskhet.
- Snälla. - Inget av mitt DNA var där på platsen.
Du sa att jag städade spår
av mitt eget osynliga DNA och lämnade Guedes kvar.
Det är omöjligt. Partiskt.
Frånvaron av bevisen är inte bevis på din frånvaro.
Du sa att jag var i en kärlekstriangel med Rudy baserat på inget.
Jag hade inte hans nummer, visste inte namnet.
I intervjuer har Rudy sagt att han var attraherad av dig.
Och jag mördade Meredith, för vad?
Svartsjuka? Hygien?
Meredith bjöd inte in dig till Halloween
med henne och hennes väninnor.
Tror du jag mördade en vän
för att hon inte bjöd mig på fest?
Jag förhörde de brittiska tjejerna. De kände fientlighet mot dig.
Men ja, domstolen fann att motivet
inte var den tydligaste delen.
Det enda du nånsin kunde bevisa
var att jag bodde i huset där Meredith dog.
Men jag var inte där då.
Det kan vi inte diskutera. Enligt domstolen var du det.
Jag säger att jag inte var det.
Jag kan inte argumentera.
Den är definitiv, du är oskyldig till mord.
Domen kvittar. Jag bryr mig om sanningen.
Och jag talar sanning.
Vad ska jag göra, då?
Ta tillbaka allt jag sa och gjorde?
Jag är här, jag kom. Vad mer vill du ha?
Varför såg du mig inte när du tittade på dina döttrar?
Du sa ofta att när du tittade på dina döttrar, såg du stackars Meredith.
Att hon kunde ha varit dem. Men jag var bara en flicka också.
Jag var också bara en ung flicka.
Jag vet inte...
Jag hatade dig inte, Amanda.
Så varför kom du efter mig?
För att jag inte kände dig som jag känner dig nu.
Så du skulle inte åtala mig nu?
Om jag blev ombedd att åtala i det här fallet,
skulle jag avböja det för att jag känner dig.
Så du förstår att jag är oskyldig?
Giuliano...
Du vet att jag är oskyldig.
Jag bekräftar ståndpunkten jag intog som åklagare.
Jag tog beslut på grund av handlingarna.
Amanda...
I livet kan man göra misstag.
Och jag kan ha haft fel om vissa saker.
Det är också sant att det finns en juridisk sanning...
...och en verklig sanning.
Vi kan bara göra...
...vårt bästa för att se till att de två sanningarna överensstämmer.
Två sanningar?
En sanning. Jag är oskyldig.
Idag är det årsdagen för min fars bortgång.
Han älskade opera.
Hans favorit var Puccinis Flickan från Vilda Västern.
Den gick i Florens.
Han lånade sin väns bil för att åka och se den.
Han mejades av vägen av två motorcyklister som tävlade mot trafiken.
Han dog på grund av laglöshet.
Och jag växte upp utan en far.
Det största såret i mitt liv.
Och sen har vi det här.
Bunden av det här fallet.
Jag dömer dig, du kontaktar mig, och vi träffas.
Helt extraordinärt.
Det händer bara i böcker.
Det är ingen slump att idag, av alla dagar...
...har min egen Västern-flicka dykt upp.
Gud ser att vi båda lider.
Jag ser att du lider.
Du är en man, klyvd i två.
Verklig sanning...
...och juridisk sanning?
Åklagaren och mannen?
Att gå emot sig själv.
Att vandra i världen som två personer som aldrig möts...
Det måste vara svårt.
Jag skulle inte kunna leva så.
Min själ skulle inte få ro.
Hej. Jag...
Förlåt att jag avbryter.
Hon har fått mjölk.
Okej, jag kommer strax.
Förlåt mig,
jag bör gå och amma henne.
Självklart.
Ingen plikt är heligare.
Jag måste också gå.
Jag har planer.
Ja.
Eureka är vacker.
En gåva från himlen.
Hon har förvandlat dig.
Moderskapet gör det.
Nej.
Det har nog inte förvandlat mig.
Den du ser är den jag alltid har varit.
Ska jag följa dig ut?
Tack gode Gud. Hej. Amanda. Är du okej?
- Är hon okej? - Ja, hon bearbetar bara.
Vad sa han?
Så mycket. Han höll mig i handen, mamma.
- Herregud. - Jag vet.
Bad han om ursäkt?
Nej, han står för det han gjorde.
Så han är ond.
- Nej, han tror mig. - Han tror på vad?
Sa han att du är oskyldig?
- Inte med de orden. - Så han är en fegis.
Men han tror på personen han känner nu.
Den han känner kan inte ha gjort det.
Okej. Så han kommer säga det offentligt?
Han är i uppror inombords. Men mannen försöker.
- Försöker han? - Han försöker. Ja.
Jag bara...
Alla dessa år, för varje steg
ville jag bara krypa in i dig
så att jag kunde känna hur du kände och vara i det med dig.
Men det här, att ta den här risken, för dig, för din bebis,
för Chris, och ja, för mig...
Och för vad?
För ingenting.
Inget.
Mamma.
Jag väntar i bilen.
När sa han att han skulle komma?
Han messade för fem minuter sen att han parkerar.
Det är nog han.
Raffa.
Amanda.
Ja, jag mår bra.
- Edda. - Hej.
Se på dig. Du ser bra ut.
Nej, Edda. Detta är mina arbetskläder.
Hur mår du?
Jag mår bra.
Hej.
Herregud. Förlåt.
- Chris. - Det är Chris.
Min man.
- Så trevligt att äntligen träffas. - Detsamma.
Och det här är Eureka.
Vad?
Min dotter.
- Hon är jättefin. - Tack.
Vi kanske kan gå lite?
Ja.
- Visst. - Ja?
Okej.
Då går vi.
Vi kommer tillbaka.
Vad är det?
Nej, ingenting.
Du ser bra ut. Du ser ut som en riktig man nu.
Du ser exakt likadan ut.
Ser jag ut som en man?
Nej.
Lögnare. Jag ser gammal ut.
Jag har små rynkor nu. Man ser dem.
- När jag ler. - Kycklingsparkar.
Så nära. Kråksparkar.
Det är bra. Det betyder väl år av många leenden?
Det vet jag inte.
- Nu är du... Vad? - Nej. Vad?
Vad?
Det är bara...
Vi är i Gubbio.
Äntligen, va?
Ja.
Gubbio, äntligen.
Det verkade bara rätt.
Fick du det du behöver av honom?
Från Mignini.
Jag vet inte.
Kanske. Jag kanske är galen.
Nej, inte galen.
Den enda som inte ser dig som du vill bli sedd,
den enda som undanhåller kärlek.
Du jagar detta även om du har kärlek framför dig.
Så...
Så vanligt. Folk gör det jämt.
Vill sluta fred, med den som sårar mest.
Hur är ditt liv, Raffaele?
Vad händer?
- Att dejta är svårt. - Jaså?
Ja.
Ja. De får veta vem jag är, är inte intresserade.
Eller ännu värre. De är intresserade av fel skäl.
Ja. Jag vet.
Och att bygga en karriär.
Jag fick chansen att lämna Italien, börja om på ett teknikföretag.
- Ja? - Jag flyttade till Paris.
- Jaha. Vad hände? - Min chef googlade mig.
"Ledsen, grabben, du får sparken.
Åk hem igen."
Vet du vad jag tänker ofta på?
Vad?
Kvällen när jag drog med Meredith
på en konsert som ingen annan ville gå på.
Den konserten.
Astor Piazzollas "Le Grand Tango".
Vi var de yngsta i publiken, minst 30 år yngre.
Jag headbangade som på en rockkonsert,
och Meredith var bara förödmjukad.
Och när satsen tog slut, såg jag henne gå
och jag tittade mot andra sidan,
och jag såg en nördig kille med glasögon
som tittade på mig.
- Så där. - Nördig. Nej, muskulös.
Självklart. Muskulös och stilig och...
- Ja. - Ja.
- Och det här... - Och nördig.
Den stiliga, nörden med glasögonen
går fram till en vacker blåögd flicka...
Tack.
Och frågar: "Ursäkta mig, får jag sitta bredvid dig?"
Och hon ler och säger: "Ja."
Och hans engelska är dålig.
- Hennes italienska är dålig. - Dålig.
Ja, men de pratar om musik.
Och Seattle. Och de får bra kontakt.
Ångrar du att vi möttes?
Ångrar du mig, Raffa?
Jag vill vara ärlig mot dig.
- Okej. - Okej.
Och det fanns stunder då jag tror att jag gjorde det.
Ja.
- Men inte nu. - Inte?
Nej.
För man kan känna det i hjärtat.
Det värker och det gör ont. Det går sönder och orsakar smärta.
Men det är... Men önskar inte bort det,
för det är en del av en, och det är den viktigaste delen.
Så det jag ångrar
är att du åkte hem den dagen för att duscha.
Helvete.
Ja, jag också.
- Herregud. Om jag inte... - Ja. "Om"...
- "Om." - "Om."
Vet du varför jag gjorde det?
Varför jag åkte hem då?
För att jag ville ha en kjol.
Du hade planerat en romantisk resa till Gubbio för oss.
Du fick mig att känna att jag var med i en romantisk film.
Och jag ville klä mig så.
Ska vi hitta tryffel åt dig?
Vi kan väl stanna här en sekund till?
- Okej? - Okej.
Hej.
När jag besökte dig i fängelset
och jag stannade länge där i Perugia,
var det mycket tid mellan besöken,
för jag fick bara träffa dig...
- En timme, varje tisdag. - En timme.
Och jag kämpade för dig där, på alla sätt jag kunde.
Men det fanns stunder när...
Så det fanns stunder då en vän bjöd mig på lunch eller sa:
"Kom och slappna av, ha en picknick."
Jag smuttade på utsökt vin och tittade på utsikten, så här.
Nån sa nåt som var roligt, och jag skrattade...
Jag kände mig så skyldig.
- Det är okej. - För...
Hur vågar en mamma skratta när hennes dotter...
Du hade det värre än jag. Det hade du.
Jag...
Jag vet inte hur du kunde.
Nu när jag har Eureka...
Om nåt sånt hände henne,
tror jag inte att jag skulle överleva.
Glad att du kom hit?
I 15 år har jag...
...definierats av nåt jag inte gjort.
För första gången sen jag var 20 år
kände jag att jag faktiskt gjorde nåt för att ta tillbaka mitt liv.
Jag ville att han skulle be mig om ursäkt.
Det gjorde jag.
Och jag tänkte...
Jag tänkte att jag kanske behövde att han såg mig för att kunna bli okej.
Men jag är ju det.
Jag är okej.
Jag kom vänligt sinnad.
Som en person som jag är väldigt stolt över, och det är allt jag kan göra.
Allt jag nånsin kan göra.
Jag trodde väl att du skulle bli stolt över mig också.
Du.
Jag är väldigt stolt över dig.
Men snälla, kan vi sticka härifrån nu?
Ja.
Men bara en sak till.
Mår du bra?
Ja. Gör det nåt om jag går ensam?
- Nej. - Okej. Tack.
Det var ödet att Meredith var hemma då, och inte jag.
Jag var den tursamma.
Vissa kommer alltid att definiera henne genom mig, och jag henne.
Men sanningen är att vi bara var två flickor i början av våra liv.
Vi gick och shoppade och gjorde kakor och åt pizza.
Bara normala grejer.
Jag hatar att jag måste gräva i över ett decennium av trauma
för att nå mina minnen av henne.
Smarta, vackra Meredith.
Både uppspelt och allvarlig, Meredith.
Kärleksfulla och djupa Meredith.
Jag fick aldrig chansen att sörja henne.
Men jag tror att genom att komma tillbaka, sörjer jag äntligen oss båda,
de liv vi kunde ha levt.
Denna förvrängda historia är inte vad jag trodde min skulle vara.
Vissa av er tror att jag är oskyldig.
Vissa kanske fortfarande tror att jag är skyldig, och det är okej.
Det är svårt att undkomma dom.
Det är svårt att ändra en egen åsikt, än mer nån annans.
Förändring är inte garanterad, men den är möjlig.
Och jag kan inte hjälpa det. Jag är jag.
Jag fortsätter hoppas.
Översättning: Marie Åkerlund