ANTERIOR...
- Afară! - Un picior!
Și iat-o, asemenea Perugiei însăși.
Aveam să-i ofer dreptate.
Vinovată!
Nu, te rog!
Unde dracu' sunt jurnalele mele?
Foxy Noxy, o vrăjitoare americancă.
Cunoști un bărbat pe nume Rudy Guede?
Amprentele și ADN-ul său sunt peste tot.
Au găsit ucigașul?
Are un istoric de consum de droguri, agresivitate față de femei.
De ce încă o cercetează pe fiica noastră?
Știi ce mi-au zis avocații mei?
Rudy Guede a jefuit o creșă cu cinci zile înainte de crimă.
De ce nu e închisoare? Dacă era închis...
Meredith ar fi încă în viață.
Se înșală. Amanda n-a fost acolo.
N-are nicio legătură cu asta.
S-ar putea să nu mai ies de aici.
Trebuie să începi și tu să accepți o viață fără mine.
- Fata mea s-a dus. Nu mai luptă. - O să fie bine.
Dacă oricum o s-o pierd, atunci ce rost are?
Mi-e groază să sper.
Mă omoară.
E nevinovată, să știi.
Meseria mea să văd întunericul
și să-l aduc la lumină.
Când ieșim de aici, mergem la Gubbio.
Vreau și prânzul și cina.
Amanda, cum e să fii înapoi acasă?
Mă tot gândesc că-mi continui viața
și sunt momente în care nu pot.
Toți mă urăsc. Chiar și cei ce cred că sunt nevinovată.
Închisoarea mea va fi întotdeauna povestea falsă țesută despre mine, monstrul.
Nu m-am putut gândi decât la un singur lucru.
Trebuia să merg la autor.
20 aprilie 2019, 18:22
Pentru Giuliano Mignini
Ce este asta? Este complet nepotrivit.
Vrea să vorbiți.
Vrea să-mi vorbească? În ce scop?
Așa ceva nu se face. Nu s-a mai văzut.
Te rog să o iei.
Nu conține Antrax, te asigur.
Ai ajuns s-o iubești. Văd asta.
Văd și cum te orbește. Te împiedică să vezi de ce e în stare.
Nu voi fi prins în capcană.
Dar ce-ar putea să vrea de la mine?
Ce scrie acolo?
Dacă deschizi plicul, o să afli.
Domnule Mignini, de mult timp îmi doresc să vă contactez.
Mi-am dorit mereu să am ocazia să iau legătura cu dvs.
în afara sălii de interogatoriu și a celei de judecată,
unde am fost forțați
să jucăm roluri opuse, impuse de sistemul judiciar:
acuzator și acuzat.
Am bănuit mereu că aceste roluri făceau imposibil
ca noi să ne vedem și să ne înțelegem cu adevărat.
Când aveam 20 de ani, când eram închisă și judecată,
îmi păreați un om puternic și înfricoșător, decis să-mi distrugă viața.
Dar când am văzut interviuri cu dv, am realizat că imaginea era greșită.
Era plată, bidimensională, exact cum era și imaginea presei despre mine.
V-am văzut ca pe un om, nu doar ca pe procurorul meu.
Un tată de fete, cu motivații autentice.
Am văzut un om care nu era rău.
Și eu, la rândul meu, nu sunt un monstru.
E greu. În viața mea de zi cu zi,
simt adesea că ceea ce am trăit în Italia aparține trecutului.
Dar, în orice clipă, mă pot simți iar în mijlocul acelui coșmar.
RĂZBOIUL ENCICLOPEDIȘTILOR
Încă în închisoare și încă în proces.
În cele mai fericite momente,
când sunt înconjurată de iubire,
de familie, de afecțiune,
sunt bântuită de amintiri ale neputinței,
ale singurătății și ale durerii și de acel sentiment că sunt vânată.
Chiar și în momentele pline de speranță, sunt chinuită de întrebarea: „De ce?
„De ce mi s-a întâmplat asta mie?”
Sper ca, vorbind cu dv, să găsesc răspunsul.
Doamne, Chris! Mi-a răspuns.
Ce spune?
Amanda,
după a treia scrisoare pe care mi-ai trimis-o, n-am putut să nu-ți răspund.
Nimeni, în toată cariera mea, nu m-a numit „Procurorul meu”.
Niciun fost inculpat nu m-a privit cu afecțiune, așa cum ai făcut-o tu.
Cât despre proces, nu putem da timpul înapoi.
Dar nu am încetat să reflectez asupra lui de atunci.
Și, deși îți apreciez deschiderea,
nu voi permite niciodată ca conduita mea profesională să fie denaturată
nici măcar parțial, în numele „înțelegerii.”
Cu respect, Giuliano Mignini.
- Doamne, Chris! - Ce e?
Zice că nu va discuta cazul cu mine, dar apoi îmi spune să mă uit la asta.
Maigret suferă pentru că a trimis un om nevinovat la închisoare.
Trebuie să asculți asta.
Mignini mi-a spus să mă uit.
„Când te învârți în jurul unei soluții
„și nu o poți găsi,
„ești tentat să inventezi, să construiești un vinovat.
„Dar în clipa în care îți redeschizi ochii către fapte,
„ele devin eronate.”
Fir-ar să fie!
POVESTEA ÎNTUNECATĂ A AMANDEI KNOX
Ucigașul colegei Amandei Knox a fost eliberat mai devreme din închisoare.
Acuzatul lor a fost condamnat și închis.
Titluri naționale și controverse...
Guede le-a zis avocaților săi că vrea...
Condamnare la 30 de ani pentru crimă...
...redusă cu încă 45 de zile.
...și-a susținut nevinovăția, spunând că Amanda...
Amanda Knox.
Vrei să anunți ceva?
24 noiembrie 2021, 17:02
I-ai invitat pe tata și pe mama. Ai vești.
- Ești iar însărcinată. - Ce? Pe bune?
- Nu. - Scumpo!
Nu, nu sunt.
Mă gândesc să mă întorc în Italia.
- Ce? - De ce?
Ce vrei să spui?
Am corespondat cu Giuliano.
- Giuliano. - Mignini.
- De când? - De ceva timp.
- Amanda! Ce dracului? - De ce să...
- Hai, Chris! - Pe bune?
De ce?
Să-l urăsc veșnic nu mă ajută să înțeleg nimic.
- Ce e de înțeles? - El.
De ce m-a vânat. De ce mă ura.
De ce a ignorat dovezile.
Pentru că e malefic. Un căpcăun.
- Un nesimțit. - Asta, da.
Ce ți-a spus?
Vorbim multe. Vorbim despre familiile noastre.
Ai vorbit despre noi cu el?
- Vrea să ne întâlnim. - Vai!
- Ce? - Să vă întâlniți? Unde?
În Perugia? Nu te poți întoarce.
- Știu. - Oamenii de acolo
- ...încă vor sânge. - Știu, o să mă ascund.
Dar o să i te arăți lui.
Omul care te-a aruncat în închisoare fără dovezi.
Au trecut zece ani de când ești liberă.
De ce nu mergi mai departe?
Ție ți-e ușor să vorbești, Chris.
Nu scrie „criminal” pe fața ta.
Ai fost exonerată, scumpo. S-a terminat cu asta.
Totuși, nu.
Știați că Rudy Guede a fost eliberat din închisoare azi?
De ce n-ai spus nimic?
Știți care a fost primul titlu citit?
„Ucigașul colegei Amandei Knox a fost eliberat.”
Nu „Ucigașul lui Meredith Kercher a fost eliberat”.
Crima lui Meredith este mereu discutată în contextul Amandei.
Oamenii sunt obsedați de ea
și i-au uitat complet pe toți ceilalți.
Și ea postează multe chestii care-i enervează pe oameni.
- S-a dovedit că e nevinovată. - Dar oamenii cred că a fost implicată.
Și credeți-mă, am petrecut ore certându-mă cu ei online.
Pe bune? Petreci ore certându-te online?
Cui îi pasă ce cred idioții de pe internet?
Ție nu ți-ar păsa dacă milioane de oameni te-ar crede ucigaș?
Ai face orice ca să schimbi povestea.
- De când ești tu expertul? - Chris!
- Așa e. Nu ai fost acolo. - Așa e, dar sunt aici acum.
- Are nevoie de asta. - Bine.
Cu tot respectul, cum ar putea avea nevoie de asta?
Tipul ăsta e periculos și e răzbunător.
- Te rog. - Amanda, te descurci bine.
- Ai o viață plină. - Ești mamă.
Acum ai o fetiță frumoasă. De ce nu poți...
De ce nu te concentrezi pe asta?
Exact asta fac.
Știi primul lucru pe care i l-am spus Eurekăi când s-a născut?
I-am spus: „Îmi pare rău. Îmi pare rău că sunt mama ta.”
Scumpo!
Umbra în care trăiesc de când am 20 de ani,
ar trebui să accept că și fiica noastră trebuie să trăiască sub ea?
Nu va trebui să aștept până va citi ea despre asta.
Miile de rahaturi maligne despre mine online.
Se va întâmpla pe terenul de joacă.
Când un părinte bârfitor îi va spune copilului cine sunt,
va avea atâtea întrebări la care nu am răspuns.
Întâlnirea asta cu Mignini mi-ar putea da unul.
Și dacă există vreo șansă să mă vadă, în sfârșit,
și să șteargă totul cu buretele, merită.
Putem vorbi, te rog?
Îți bați joc de mine?
Bine. Nu mă așteptam să înțelegi.
Cum ai putut să ne faci asta?
După toate prin câte am trecut. Mamei?
Ai idee cât de greu a fost?
Lupta pentru a te recupera era s-o ucidă.
Și nu știu dacă ești capabilă să observi,
dar mama și Chris n-au dormit în același pat un an
- ...după ce te-ai întors. - Nu știam asta.
Ce credeai că e?
Că stă de 15 luni pe canapea de la diferența de fus orar?
Chris a fost practic burlac în Italia, de ce?
Trei ani, ca să fie acolo și să te viziteze.
Nu știau cum să trăiască împreună.
Nu e vina mea, Deanna.
Nimic nu e vina ta. Nu în Amanda Show.
Nu e drept.
Nu e drept că a trebuit să renunț la școală,
că Ashley se certa cu colegii de clasă.
Delaney avea atacuri de panică.
Faptul că ai plecat în Italia a avut un impact uriaș.
Din nou, îmi pare rău pentru tot ce ai îndurat.
Îmi pare rău, dar eu sunt cea care a fost închisă și sunt încă în închisoare.
Te rog.
Oricum o să faci ce dracu' vrei, nu-i așa?
Nu. Poliția nu poate sugera.
O clipă.
Plânge?
Vă rog! Pot să vă explic?
Puteți să vă uitați la mine o secundă?
- Ești încă aici. - Da.
- O ajutam pe mama ta să strângă. - Serios?
Da, Chris se juca jocuri video.
Vrei să te las un pic?
Nu, a adormit.
Tu dormi măcar?
Da. Îmi amintesc acei ani de început. Sunt grei.
N-ai de ce să-ți ceri scuze.
Aproape că mi s-a frânt inima auzind că i-ai spus asta Eurekăi.
Ești o mamă fantastică. E norocoasă să te aibă.
Ești cea mai puternică persoană pe care o știu.
Tată.
Și Dumnezeu știe că ai dovedit că poți să te descurci.
Dar acum, că ești hotărâtă să te întorci în Italia,
trebuie să spun că judecata ta de a te da pe mâna lui...
Îmi pare rău, dar n-am încredere în Mignini.
Nu-ți cer să ai încredere în Mignini, ci în mine.
Doar că, ultima dată când ți-am dat binecuvântarea mea,
nu a ieșit prea bine.
Nu pot să nu merg.
Atunci merg cu tine.
Să fiu a naibii dacă te las să mai pui piciorul în țara aia fără mine.
Amanda, nu-mi place asta.
16 iunie 2022, 06:51
- Nu-mi place deloc asta. - Ăsta e planul.
- Jur, dacă-mi spui să mă relaxez... - Nu-ți spun să te relaxezi.
Îmi doresc să te relaxezi, dar nu-ți spun să te relaxezi.
Bine, începem.
Exact cum am vorbit. Nu te mișca, nu scoate un sunet.
Dacă ești văzută, dau un telefon și, dacă o fac,
te vânează toți în zece minute.
O vânează deja. Nu au încetat niciodată.
Și n-o va face. Iată-ne. Intrăm în gura lupului.
- Mamă, te rog... - E o capcană.
Nu e o capcană.
E o capcană pe care ți-a întins-o monstrul, iar noi pășim direct în ea.
- Ar trebui să ne întoarcem, Amanda. - Nu avem cum să ne întoarcem.
- Ce se întâmplă? - Kuh-nox!
- Ce se întâmplă? Nu! - Ce naiba se petrece?
- Nu, Chris! - Nu...
- Opriți-vă, vă rog! - Nu!
- Amanda! - Mamă!
Dați-i drumul!
Amanda!
- Ești în regulă. - Ce se întâmplă?
- Unde sunt? Unde suntem? - Într-o casă sigură din Italia.
- Îmi pare rău. - Să nu-ți pară rău.
Îmi pare rău.
Ești pregătită, bine?
O să te descurci grozav mâine.
Nu știu ce caut aici.
Mă păcălesc singură?
O să plec mai distrusă decât am venit?
- Nu ești distrusă. - Nu sunt?
Vreau ca Giuliano Mignini să-mi spună că-i pare rău.
Vreau să recunoască că m-a rănit. Asta este...
Dacă te duci acolo cu așteptări din partea lui,
vei eșua.
Știu, și nu pot eșua.
Amanda.
Ai venit!
Uită-te la tine!
Ai fost urmărită?
Nu, nu cred.
Copilul!
Bună ziua, dnă Mellas!
Bine ați venit!
Amanda, trebuie să plecăm, nu avem mult timp.
- A ajuns? - Nu încă.
O să rămân aici, pe banca asta.
Nu vreau să-i mai văd fața niciodată.
Christopher, poți aștepta aici.
O să fiu aici.
- Bine? Bun. - În regulă.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Pa, iubitule! În regulă.
Vino pe aici.
Bine.
Îl las pe el să vorbească primul.
Îl las să spună orice are de spus
și apoi voi vorbi eu.
- Sigur. - Bine.
Doamne, am emoții.
Bună, Amanda!
Procurorul meu.
Ai venit.
Tu ai venit din cealaltă parte a lumii, pentru mine.
Ai fluturi?
Poftim?
În stomac.
Da, cred că da.
Ai adus mica comoară.
Nu-mi place să fiu departe de ea.
Desigur.
Ne așezăm?
Vino, Amanda!
Dacă vrei să începi tu...
Sunt aici să ascult orice...
Doamnele mai întâi.
Îmi pare rău.
Am pregătit niște notițe...
Ai făcut o greșeală groaznică.
Iar eu și mulți alții am suferit inutil din cauza asta.
Ai lipsit familia lui Meredith de șansa de a avea liniște sufletească.
Ai închis pe nedrept oameni nevinovați.
Și m-ai portretizat în fața opiniei publice ca deviantă sexual și criminală.
E în regulă, Amanda.
Dar am învățat ceva din acea experiență.
Am învățat cât de ușor este pentru noi să vedem doar ceea ce vrem să vedem.
Să-i transformăm pe alții în personaje de carton,
...în demoni și sfinți.
Și eu port vina asta.
Când eram la proces, erai un om înspăimântător,
care avea un singur scop: să-mi distrugă viața.
Dar știu că imaginea asta despre tine este greșită.
Este la fel de plată și bidimensională ca „Foxy Knoxy”.
Mi-ai mai spus asta.
Poftim?
Mi-ai spus asta în prima ta scrisoare.
Dar trebuie s-o spui din nou.
N-am venit aici să-ți dovedesc că ai greșit.
Cred că ai acționat cu motive nobile autentice,
chiar dacă ai făcut mult rău.
Și cred că încercai să faci dreptate unei familii îndurerate.
Și vreau să știi că nu te urăsc.
Ai avut nevoie de curaj ca să vii aici.
Avem asta în comun.
Crezi că e înțelept să interacționez cu tine?
Având în vedere atacurile violente lansate
împotriva mea de mașina ta de PR?
În cei 41 de ani de serviciu,
nu am experimentat niciodată o calomnie atât de nemiloasă la adresa mea.
Știu că te-ai simțit transformat în personaj negativ de presa americană.
Eu eram inchizitorul corupt, medieval.
Am fost învinuit pentru tot. Niciodată n-am fost atât de revoltat.
Oameni care încearcă să profite de pătarea numelui meu.
Îmi pot imagina cât de dureros poate fi.
Apoi m-ai contactat tu.
Și mi-ai spus „procurorul meu” cu atâta afecțiune.
Recunosc, m-a emoționat.
- A fost o greșeală. - Poftim?
A fost o greșeală lingvistică.
În engleză, spunem „procurorul meu” fără a implica afecțiune,
înseamnă pur și simplu „procurorul din cazul meu”.
Și, după cum știi, există expresii în engleză
care nu au un corespondent exact în italiană. Ca:
„Ne vedem mai târziu”.
Chiar ești curajoasă.
Scuză-mă o clipă.
- Ce se întâmplă? - Nu știu.
Pe cine sună?
Nu știu.
Mi-e frică.
- Mă simt bine. - Da?
- Dar poți pleca oricând, dacă vrei. - Bine.
- Calmează-te, Amanda! - Încerc.
Îmi cer scuze.
Trebuie să-i spun soției când e timpul să-și ia pastilele.
Te rog, spune-mi. Poliția e pe drum?
Ce?
Ce crezi că e asta?
Dragă, mi-ai cerut să ne întâlnim.
Credeai că voi folosi întâlnirea asta ca să te prind în capcană?
Nu, dar apropiații mei, familia mea,
- ...toți cred că... - Vezi? Despre asta vorbesc.
Nu arestăm oameni fără motiv.
- De ce nu ne așezăm? - Cazul ăsta mi-a arătat
partea întunecată a Americii.
Ignoranța și aroganța sa.
Trebuie să înțelegi, Amanda, că faptul că te-am acuzat nu a fost ceva personal.
Când ai cerut închisoare pe viață pentru mine, a părut destul de personal.
Pedepsele pe care le-am cerut nu reflectă inima persoanei pe care o judec,
ci gravitatea faptei. Iar crima împotriva lui Meredith a fost extrem de gravă.
- Dar eu n-am ucis-o. - Amanda,
mi-am făcut datoria cu toată conștiința, în baza faptelor pe care le aveam atunci.
Mă uit la tine acum, ești liberă. Totul a trecut.
De ce ai venit, Dottor Mignini?
- Cum adică? - De ce ai venit azi aici?
Fiindcă e o întâlnire extraordinară.
- E ceva ce nu vezi în mod obișnuit. - Deci sunt o curiozitate?
Ai vrut să vezi ce s-a ales de mine?
Am ajuns să-mi pese de tine din scrisori.
De ce mi-ai trimis Maigret?
Ca să te ajut să mă înțelegi pe mine și rolul meu.
Nu să recunoști că te-ai înșelat?
Amanda, până să ajung la tine,
poliția luase deja anumite decizii în anchetă.
Greșeli de investigație.
Nu erau obișnuiți cu cazuri de o asemenea magnitudine.
- Atenția presei, presiunea. - Și nici eu.
A fost greu pentru tine, știu.
Oamenii cred că sunt un monstru.
- Nu te-am făcut monstru. - Foxy Noxy.
„Femme fatale, adulteră, luciferină?”
Nu eu ți-am spus „luciferina”, ci Pacelli.
Nu era nevoie s-o faci. Tu m-ai pus la locul faptei.
Ai spus cum am torturat-o și tachinat-o pe Meredith.
Amanda, aceea a fost aproximarea mea a crimei.
Un anchetator trebuie să reconstruiască, cu mare atenție, un eveniment trecut
- ...pe care nu l-a observat direct. - Da, sper că prin dovezi.
Aici e problema: crezi că știi, dar de fapt nu știi. Înțelegi?
Inițial, un anchetator este ghidat de raționamentul său,
dar și de ipoteza pe care i-o sugerează scena crimei.
Și trebuie să urmeze acea ipoteză, fiind pregătit să o revizuiască
atunci când își dă seama că presupunerea e arbitrară și nedovedită.
Dar presupunerea ta a fost arbitrară și nu e dovedită.
- Am urmat dovezile. - Ce dovezi?
Au fost o mulțime de dovezi, Amanda.
Clema sutienului, spargerea înscenată.
- N-am înscenat o spargere. - Te rog.
- Ascultă-mă cu calm. - Nu.
Atașamentul față de teoria că spargerea ar fi fost înscenată,
e greșeala din care au pornit toate fanteziile tale despre mine.
A fost o lentilă, a fost părtinire.
- Te rog. - ADN-ul meu nu e la locul faptei.
Ai spus că am curățat urmele
ADN-ului meu „invizibil”, lăsându-l intact pe cel al lui Guede.
E imposibil, e părtinitor.
Absența dovezilor nu e dovada absenței tale.
Ai spus că sunt într-un triunghi amoros cu Rudy fără fundament.
Nu aveam numărul lui de telefon, nu-i știam numele.
În interviuri, Rudy a spus mereu că era atras de tine.
Și ai spus că am ucis-o pe Meredith pentru ce?
De gelozie? Igienă?
Meredith nu te-a invitat să petreci Halloween-ul
cu ea și prietenele ei britanice.
Crezi că mi-am ucis prietena
pentru că nu m-a invitat să merg la colindat?
Am intervievat fetele britanice. Niciuna nu te plăcea.
Dar, da, instanța a constatat că mobilul nu era
partea cea mai clară a cazului nostru.
Singurul lucru pe care ați putut să-l demonstrați
a fost că locuiam în casa în care Meredith a murit.
N-am fost acolo în noaptea aia.
Asta putem dezbate. Hotărârea finală spune că erai acolo.
Eu îți spun că nu am fost.
Nu pot contrazice hotărârea.
E definitivă și spune că ești nevinovată de crimă.
Nu-mi pasă de hotărâre. Îmi pasă de adevăr.
Și îți spun adevărul.
Ce vrei să fac?
Să retractez tot ce am spus sau făcut?
Uite, sunt aici, am venit. Ce mai vrei?
De ce nu m-ai văzut pe mine când te-ai uitat la fiicele tale?
Ai spus adesea că atunci când te uitai la ele o vedeai pe sărmana Meredith.
Că ea ar fi putut fi ele. Dar și eu eram doar o fată.
Și eu eram doar o fată tânără.
Nu știu...
Nu te-am urât, Amanda.
De ce m-ai atacat?
Pentru că nu te cunoșteam atunci, cum te cunosc acum.
Deci nu m-ai pune sub acuzare acum?
Dacă mi s-ar cere să judec acest caz,
aș refuza s-o fac pentru că te cunosc.
Deci înțelegi că sunt nevinovată?
Giuliano...
Știi că sunt nevinovată.
Confirm poziția pe care am luat-o ca procuror.
Am decis pe baza dovezilor.
Ascultă, Amanda...
În viață, poți face greșeli.
Și aș fi putut să mă înșel în unele privințe.
E adevărat că există adevărul juridic...
și apoi există adevărul adevărat.
Putem doar să facem
tot ce putem să ne asigurăm că cele două adevăruri coincid.
Cele două adevăruri?
Un singur adevăr. Sunt nevinovată.
Azi e aniversarea zilei în care mi-am pierdut tatăl.
Iubea opera.
Favorita lui era Fata din Vest de Puccini.
Se juca la Florența.
A împrumutat mașina unui prieten ca să meargă să o vadă.
A fost scos de pe drum de doi motocicliști care se întreceau pe contrasens.
A murit din cauza lipsei de lege și ordine.
Iar eu am crescut fără tată.
A fost cea mai mare rană a vieții mele.
Și apoi suntem noi doi.
Legați de acest caz.
Eu te condamn, tu mă contactezi și ne întâlnim.
Este ceva extraordinar.
Parcă desprins dintr-o carte.
Nu cred că e o coincidență că astăzi, dintre toate zilele,
a apărut chiar Fata mea din Vest.
Dumnezeu vede că suferim amândoi.
Văd că suferi.
Ești un om rupt în două.
Între adevărul adevărat
și adevărul judiciar.
Procurorul și omul?
Să fii în opoziție cu tine însuți.
Să mergi prin lume ca două entități care nu se întâlnesc niciodată...
Asta trebuie să fie greu.
Eu n-aș putea trăi așa.
Cu sufletul neliniștit.
Auzi, îmi...
Îmi pare rău că vă întrerup.
Și-a terminat laptele.
Bine, vin și eu imediat.
Îmi pare rău,
trebuie să merg s-o hrănesc.
Bineînțeles.
Nicio datorie nu e mai sacră.
Trebuie să plec și eu.
Am treabă.
Ei bine...
Eureka e frumoasă.
Un dar din ceruri.
Te-a transformat, să știi.
Așa face maternitatea.
Nu.
De fapt, nu m-a transformat.
Acum mă vezi așa cum am fost întotdeauna.
Să te conduc?
Slavă Domnului, Amanda! Ești teafără?
- E teafără? - Da, doar se gândește.
Bine, ce a spus?
Multe lucruri. M-a ținut de mână, mamă.
- Doamne! - Știu.
Și-a cerut scuze?
Nu, își susține faptele.
Da. Deci e malefic.
- Nu, mă crede. - Ce crede?
A spus că ești nevinovată?
- Nu chiar așa. - Deci e un laș.
Nu, a spus că crede în cea pe care o cunoaște acum.
Cea de acum n-ar fi putut face asta.
Așa, și o va spune public?
E frământat. Mamă, omul chiar încearcă.
- Încearcă? - Încearcă.
Doar că...
Toți anii ăștia, la fiecare pas,
am vrut doar să intru în pielea ta,
să simt ce simți tu, să fiu acolo cu tine.
Dar acest risc, pentru tine, pentru copilul tău,
pentru Chris și, da, pentru mine...
Și pentru ce? Pentru ce?
Pentru nimic.
Absolut nimic.
Mamă.
Te aștept în mașină.
La ce oră a spus că vine?
Mi-a scris acum cinci minute că parchează.
Cred că el e.
Raffa!
Amanda!
Da, sunt bine.
- Edda! - Bună!
Uită-te la tine! Arăți grozav.
Nu, Edda. Astea sunt doar hainele mele de lucru.
Cum te simți?
Sunt bine.
Bună!
Doamne, îmi pare rău.
- Eu sunt Chris! - El e Chris.
Soțul meu.
- Mă bucur să te cunosc, în sfârșit. - Și eu.
Și ea e Eureka.
Ce?
Fetița mea.
- E frumoasă. - Mulțumesc.
Facem o plimbare?
Da.
- Sigur. - Da?
Bine.
Să mergem!
Ne întoarcem.
Ce e?
Nimic.
Arăți grozav. Arăți ca un bărbat adevărat acum.
Tu arăți exact la fel.
Și eu arăt ca un bărbat?
Nu.
Mincinosule, sunt bătrână.
Am riduri acum. Se văd
- ...când zâmbesc. - Laba găinii.
Pe aproape, laba gâștei.
E bine. Înseamnă ani întregi de zâmbet, nu?
Nu știu ce să zic.
- Acum tu... Ce? - Nu. Ce e?
Ce e?
Doar că...
Suntem la Gubbio.
În sfârșit, nu?
Da.
În sfârșit, la Gubbio.
Așa mi s-a părut corect.
Și ai obținut ce aveai nevoie de la el?
De la Mignini.
Nu știu.
Poate. Poate că sunt nebună.
Nu, nu nebună.
Singura persoană care nu te vede cum vrei să fii văzută,
singura persoană care îți refuză afecțiunea.
O urmărești, chiar dacă ai iubire chiar în fața ta.
Așa că...
E normal. Oamenii fac asta tot timpul.
Vor să se împace cu cel care îi rănește cel mai mult.
Cum e viața ta, Raffaele?
Cum ești?
- E greu cu întâlnirile. - Serios?
Da.
Când femeile află cine sunt, nu sunt interesate.
Sau mai rău, sunt interesate din motive greșite.
Da, știu.
Și să-ți construiești o carieră la fel.
În sfârșit am avut șansa să plec din Italia, s-o iau de la capăt în IT.
- Serios? - Da. M-am mutat la Paris.
- Da? Când? - Și șeful meu m-a căutat pe Google.
„Îmi pare rău, puștiule, ești concediat.
„Te duci acasă.”
Știi la ce mă gândesc mult?
La ce?
La seara în care am târât-o pe Meredith
la un concert la care nu voia nimeni să vină cu mine.
La concertul ăla.
Și era Le Grand Tango de Astor Piazzolla.
Eram cele mai tinere din public, cu cel puțin 30 de ani mai tinere ca restul.
Îmi amintesc că dădeam din cap ca la un concert rock
și Meredith era îngrozită.
Și când s-a încheiat muzica, am văzut-o plecând,
iar când m-am uitat în jur,
am zărit un tocilar cu ochelari
care se uita fix la mine.
- Așa. - Nu tocilar, musculos.
Bineînțeles. Musculos și chipeș și...
- Da. - Da.
- Și tip... - Și tocilar.
Tipul ăsta chipeș și tocilar cu ochelari
merge la fata asta frumoasă cu ochi albaștri...
Mulțumesc.
Și îi spune: „Scuză-mă, pot să stau lângă tine?”
Și ea zâmbește și spune: „Da.”
Și el nu prea știe engleză.
- Și nici ea italiană. - Deloc.
Da, dar vorbesc despre muzică.
Și despre Seattle. Și au o legătură puternică.
Regreți că m-ai cunoscut?
Mă regreți, Raffa?
Vreau să fiu sincer cu tine.
- Bine. - Bine.
Au fost momente când cred că am făcut-o.
Da.
- Dar acum nu. - Nu?
Nu.
Pentru că o simți cu inima.
Doare și suferă. Se frânge și îți provoacă suferință.
Dar... nu-ți dorești să nu o ai,
pentru că e parte din tine și e cea mai importantă parte.
Așa că, ceea ce regret
este că te-ai întors acasă în ziua aceea, ca să faci duș.
Fir-ar să fie!
Da, și eu.
- Doamne, dacă n-aș fi... - Da, știu. „Dacă...”
- „Dacă.” - „Dacă”.
Știi de ce am făcut-o?
De ce m-am dus acasă atunci?
Pentru că voiam să-mi iau o fustă.
Plănuiseși pentru noi o excursie romantică la Gubbio.
M-ai făcut să mă simt ca într-un film de dragoste.
Și am vrut să mă îmbrac pe măsură.
Să-ți găsim niște trufe?
Hai să mai stăm puțin aici.
- Bine? - Bine.
Bună!
Când veneam să te văd la închisoare
și stăteam în Perugia perioade lungi de timp,
trecea atât de mult între vizite,
pentru că puteam să te văd doar
- ...o oră în fiecare marți. - Da.
Și îmi petreceam timpul luptând pentru tine cum puteam.
Dar erau momente când...
prieteni mă invitau la prânz sau îmi spuneau:
„Hai să te relaxezi, să facem un picnic.”
Stăteam, beam un vin delicios și priveam peisajul așa.
Cineva spunea ceva amuzant și începeam să râd
și mă simțeam vinovată.
- E în regulă. - Pentru că...
Cum îndrăznește o mamă să râdă când fiica ei e...
Ție ți-a fost mai greu decât mie. Serios.
Nu...
Nu știu cum ai reușit.
Acum că o am pe Eureka,
dacă i s-ar întâmpla așa ceva,
nu cred că aș supraviețui. Serios.
Te bucuri că ai venit?
Timp de 15 ani, am fost
definită de ceva ce nu am făcut.
Pentru prima dată de când aveam 20 de ani,
am simțit că fac ceva ca să-mi recapăt viața.
Am vrut să-și ceară scuze de la mine. Asta am vrut.
Și m-am gândit...
M-am gândit că poate am nevoie să mă vadă ca să fiu bine.
Dar adevărul e că sunt.
Sunt bine.
Am venit cu bunătate.
Ca persoana care sunt și de care sunt cu adevărat mândră.
E tot ce voi putea să fac.
Și cred că am sperat că vei fi și tu mândră de mine.
Hei!
Sunt foarte mândră de tine.
Dar, te rog, putem să plecăm de aici acum?
Da.
Mai vreau să fac ceva.
Iubito, ești bine?
Da. Te superi dacă mă duc singură?
- Nu. - Bine. Mulțumesc.
Soarta a făcut ca Meredith să fie acasă în acea noapte, iar eu nu.
Eu am fost norocoasa.
Unii oameni o vor defini mereu prin mine și pe mine prin ea.
Dar adevărul e că eram doar două fete la începutul vieții noastre.
Am cumpărat vechituri, am făcut prăjituri și am mâncat pizza.
Doar chestii normale.
Și urăsc că trebuie să trec prin peste un deceniu de traume
doar ca să-mi descopăr amintirile cu ea.
Inteligenta și frumoasa Meredith.
Zburdalnica și serioasa Meredith.
Iubitoarea și profunda Meredith.
N-am avut niciodată ocazia s-o jelesc.
Dar cred că, revenind aici, în sfârșit jelesc pentru amândouă,
viețile pe care le-am fi avut.
Povestea asta distorsionată nu e cum mi-am imaginat că va fi viața mea.
Unii dintre voi cred că sunt nevinovată.
Unii poate încă mă cred vinovată și e în regulă.
Pentru că e greu să scapi de judecată.
E greu să-ți schimbi propria părere, darămite pe a altcuiva.
Schimbarea nu e garantată, dar e posibilă.
Și nu mă pot abține să fiu eu însămi.
Mă agăț de speranță.
Subtitrarea: Ruxandra Jianu