AZ ELŐZŐ RÉSZEKBEN...
- Kifelé! - Egy láb!
Olyan volt, mint Perugia.
Igazságot szolgáltatok neki.
Bűnös!
Ne! Kérem!
Hol a picsában vannak a naplóim?
Foxy Knoxy. Egy amerikai boszorkány.
Ismer egy Rudy Guede nevű férfit?
Az ujjlenyomatával és DNS-ével tele van a tetthely.
Megtalálták a gyilkost?
Korábban drogozott és erőszakoskodott a nőkkel.
Miért a mi lányunkat üldözik?
Tudod, mit mondott az ügyvédem?
Rudy Guede kirabolt egy óvodát öt nappal a gyilkosság előtt.
Miért nem volt börtönben? Ha lecsukták volna...
Meredith még mindig élne.
Tévednek. Amanda nem volt ott.
Semmi köze nincs hozzá.
Lehet, hogy sosem jutok ki innen.
El kellene kezdened elfogadni az életet nélkülem.
- A lányom. Ő... - Nem lesz semmi baj.
Ha úgyis elveszítem, akkor mi értelme?
Rettegek remélni.
Belehalok.
Ártatlan, ugye tudod?
A dolgom az, hogy a rosszat lássam,
és nyilvánosságra hozzam.
Ha kijutunk innen, elmegyünk Gubbióba.
Ebédet és vacsorát akarok.
Amanda, milyen otthon lenni?
Mindig azt hiszem, hogy folytathatom az életem,
aztán vannak pillanatok, amikor egyszerűen nem megy.
Mindenki utál. Még azok is, akik ártatlannak hisznek.
A rólam szóló hazugság volt az igazi börtönöm. Amiben én voltam a szörny.
Csak egy dolgot tehettem.
A szerzőhöz kellett mennem.
2019. ÁPRILIS 20. 18:22
Mi ez, amit hozott? Ez teljességgel helytelen.
Beszélni akar veled.
Beszélni? Miért?
Ez nem így megy. Ennek nem ez a módja.
Kérem, vigye el innen!
Biztosíthatlak, hogy nincs benne lépfene.
Megszerette őt. Azt értem.
De azt is látom, hogy elvakítja. Nem látja, hogy mire képes ez a lány.
Nem hagyom, hogy csapdába csaljanak.
De mégis mit akarhat tőlem?
Mit ír?
Ha kinyitod, akkor biztos megtudod.
Mignini úr! Már régóta meg akartam keresni.
Mindig is reméltem, hogy lehetőségem lesz kapcsolatba lépni önnel
a kihallgatószobán és a tárgyalótermen kívül,
ahol az igazságszolgáltatás rendszere által
ránk kényszerített ellenséges szerepekbe kényszerültünk.
Ügyész és vádlott.
Mindig úgy éreztem, hogy emiatt
sosem tudtuk igazán megérteni egymást.
Húszéves voltam, amikor bebörtönöztek és bíróság elé kerültem.
Maga egy erős és ijesztő embernek tűnt, aki tönkre akarta tenni az életemet.
De amikor interjúkat láttam önnel, rájöttem, hogy ez a kép téves.
Pont olyan laposnak és felszínesnek tűnt, mint ahogy engem ábrázolt a média.
Férfiként tekintettem magára, nem csak az ügyészemként.
Lányos apaként, valódi motivációval.
Egy olyan férfit láttam, aki nem gonosz.
És én sem vagyok szörnyeteg.
Nem egyszerű. A mindennapi életemben gyakran érzem úgy,
hogy amit Olaszországban megtapasztaltam, az már a múlt.
De bármelyik pillanatban újra a közepébe csöppenek.
Mintha még mindig börtönben ülnék.
Még a legboldogabb pillanataimban is,
amikor szeretet vesz körül,
és a családom mellettem van,
a tehetetlenség emlékei kísértenek,
a magány és a gyász emlékei, és az az érzés, hogy vadásznak rám.
Még amikor minden reményteljesnek tűnik, akkor is kínoz a kérdés: „Miért?
„Miért történt ez velem?”
Azt remélem, ha beszélhetek önnel, megtudom a választ.
Istenem, Chris! Visszaírt!
Mit ír?
Amanda!
A harmadik levele után nem tudtam nem válaszolni önnek.
A karrierem során senki nem hívott még „az ügyészének”.
Egyetlen korábbi vádlott sem mutatott ki ilyen szeretetet, mint ön.
Ami a tárgyalást illeti, nem mehetünk vissza az időben.
De azóta is folyton gondolkodom.
És bár értékelem a nyitottságát,
sosem fogom megváltoztatni a szakmai elveimet
a „megértés” nevében.
Üdvözlettel: Giuliano Mignini.
- Istenem, Chris! - Mi az?
Azt mondja, nem beszél az ügyről velem, de azt kéri, nézzem meg ezt.
Maigret szenved, mert börtönbe juttatott egy ártatlan embert.
Ezt hallanod kell!
Mignini azt kérte, hogy nézzem meg.
Amikor csak kerülgetjük a megoldást,
de nem találjuk,
az ember egy idő után hajlamos arra, hogy találjon egy bűnbakot.
De amint hajlandó vagy újra szembenézni a valósággal,
a tények is meginognak.
Azt a rohadt!
AMANDA KNOX: ÁRTATLANUL A BÖRTÖNBEN
Amanda Knox szobatársának gyilkosát korábban engedték ki a börtönből.
Védencüket elítélték és börtönbe zárták.
Országos botrány a címlapokon...
Guede az ügyvédjeinek azt mondta...
A 30 éves börtönbüntetését a bíróság...
...végül 45 napra mérsékelte.
...az ártatlanságát hangoztatja, szerinte Amanda...
- Amanda Knox. - Knox.
- Amanda Knox. - Amanda Knox.
Valami nagy híred van?
2021. NOVEMBER 24. 17:02
Meghívtad apát és anyát. Mondani akarsz valamit.
- Megint terhes vagy. - Mi? Tényleg?
- Nem. - Drágám!
Nem vagyok terhes.
Azon gondolkodom, hogy visszamegyek Olaszországba.
- Mi? - Miért?
Miről beszélsz?
Giulianóval váltottam pár levelet.
- Giuliano? - Migninivel.
- Mióta? - Egy ideje.
- Amanda! Mi a franc ez? - Miért...
- Ne már, Chris! - Ez komoly?
Mégis miért?
Ha örökké gyűlölöm, az nem segít megérteni semmit.
- Mit kéne megértened? - Őt.
Hogy miért vett célba engem. Hogy miért gyűlölt engem.
Nem érdekelte a bizonyíték.
Mert egy gonosz ember. Egy ogre.
- Egy seggfej. - Igen.
Mit mondott neked?
Sokat beszélgettünk. A családjainkról is.
Beszéltél neki rólunk?
- Találkozunk. - Jézusom!
- Mi? - Találkoztok? Hol?
Perugiában? Nem mehetsz oda vissza.
- Tudom. - Ott az emberek
- vérre szomjaznak. - Tudom. Meghúzom magam. Elbújok.
De mégis odaállsz elé.
Az elé, aki bizonyíték nélkül lecsukatott.
Egy évtizede szabad vagy.
Miért nem lépsz tovább?
Te könnyen beszélsz, Chris.
Nem égették rád a „gyilkos” bélyeget.
Téged felmentettek, drágám. Vége van.
Igen. De még sincs.
Tudtátok, hogy Rudy Guedét ma kiengedték a börtönből?
Micsoda? Miért nem szóltál?
Tudjátok, mi volt az első szalagcím?
„Kiszabadult Amanda Knox lakótársának gyilkosa.”
Nem „Meredith Kercher gyilkosa”, nem „Guede szabad”.
Meredith gyilkosságáról szinte mindig Amanda kapcsán esik szó.
Az emberek rá vannak kattanva,
és mindenki másról megfeledkeztek.
Sok szarságot posztol, amitől feldühödnek az emberek.
- Bebizonyították, hogy ártatlan. - De az emberek szemében bűnös.
Higgyétek el! Órákon át vitatkoztam velük online.
Tényleg? Órákon át vitatkozol velük a neten?
Kit érdekel, mit gondolnak az idióták a neten?
Nem érdekelne, ha milliók gondolnák azt, hogy gyilkos vagy?
Bármit megtennél, hogy ne így legyen.
- Mióta vagy te szakértő? - Chris!
- Igen! Te nem voltál ott. - Nem. De most itt vagyok.
- Szüksége van erre. - Oké.
Már megbocsáss, de miért lenne erre szüksége?
Az a fickó veszélyes és bosszúálló.
Amanda, te már jól vagy.
- Az életed szuper. - Anya vagy.
Van egy gyönyörű kislányod. Miért nem tudsz...
erre koncentrálni?
Pontosan ezt teszem.
Tudod, mit mondtam először Eurekának, amikor megszületett?
Azt mondtam: „Sajnálom, hogy én vagyok az anyád.”
Drágám!
Húszéves korom óta egy árnyékban élek.
Fogadjam el, hogy ez a dolog a lányunk életét is beárnyékolja?
Nem fogom megvárni, amíg elég nagy lesz, és ő olvas róla.
Azt a rengeteg mocskot, amit összehordtak rólam a neten.
A játszótéren is előjöhet a sztori.
Elég, ha egy pletykás szülő elmondja a gyerekének, ki vagyok.
Eureka tele lesz egy csomó kérdéssel, amire nem fogok tudni válaszolni.
Ez a találkozó Migninivel talán választ ad. Értitek?
Ha van bármilyen esély arra, hogy meglát engem
és tiszta lappal indulhatok, már megérte.
Beszélhetnénk?
Te most szórakozol velem?
Nem vártam, hogy megértsd.
Hogy tehetted ezt velünk?
Azok után, amin keresztülmentünk. Anyával?
Van fogalmad róla, milyen nehéz volt?
Majdnem belehalt abba, hogy harcolt érted.
Nem tudom, egyáltalán feltűnt-e,
de anya és Chris egy évig nem aludtak egy ágyban,
- miután visszajöttél. - Nem tudtam.
Mit gondoltál, mi történt?
Hogy Chris a jetlag miatt aludt a kanapén 15 hónapig?
Chris lényegében agglegény volt Olaszországban
három évig, hogy meg tudjon látogatni téged.
Nem tudták, hogy éljenek együtt.
Ez nem az én hibám, Deanna.
Semmi sem a te hibád. Az Amanda Show-ban nem.
Ez nem fair.
Az nem fair, hogy ott kellett hagynom a sulit,
hogy Ashley szó szerint összeverekedett az osztálytársaival.
Delaney-nek pánikrohamai voltak.
Elég nagy pusztítást hagytál magad után, amikor Olaszországba mentél.
Még egyszer mondom, nagyon sajnálom, amin keresztülmentél.
Igen. De én kerültem börtönbe, és még mindig ott vagyok.
Kérlek!
Te tényleg azt csinálsz, amit akarsz, ugye?
Nem. A rendőrség nem javasolhat.
Egy pillanat!
Sír?
Kérem! Megmagyarázhatnám?
Rám nézne egy percre?
- Szia! Még itt vagy? - Igen.
- Segítettem anyádnak rendet csinálni. - Tényleg?
Igen. Chris videójátékozott.
Hagyjalak egy kicsit?
Nem, már alszik.
Te alszol egyáltalán?
Emlékszem a korai évekre. Nem könnyű.
Nincs miért bocsánatot kérned.
Megszakadt a szívem, amikor hallottam, mit mondtál Eurekának.
Te nagyszerű anya vagy. A kislányod igazán szerencsés veled.
Te vagy a legerősebb ember, akit ismerek.
Apa!
Azt pedig már bebizonyítottad, hogy nem kell félteni.
Mindenáron vissza akarsz menni Olaszországba,
de nem értem, hogy szerinted miért jó ötlet újra kiszolgáltatnod magad...
Sajnálom. De én nem bízom Migniniben.
Nem azt kérem, hogy Migniniben bízz. Hanem azt, hogy bízz bennem!
A legutóbb, amikor belementem valamibe, amit akartál,
nem sikerült túl jól.
Muszáj elmennem.
Akkor veled megyek.
Nem hagyom, hogy újra betedd a lábad abba az országba nélkülem.
Amanda, nem tetszik ez nekem.
2022. JÚNIUS 16. 6:51
- Egyáltalán nem tetszik. - Elmondom, mi lesz.
- Ha azt mondod, nyugodjak meg... - Nem mondom.
Szeretném, ha megnyugodnál, de nem mondom ki, hogy nyugodj meg.
Oké, itt vagyunk.
Ahogy megbeszéltük. Ne mozdulj! Meg se mukkanj!
Ha meglátnak, telefonálni fognak,
és vadászni fognak rád.
Ő már így is vadászik rá. Sosem állt le.
Soha nem is fog. És most besétálunk az oroszlán barlangjába.
- Anya, befejeznéd... - Ez csapda.
Nem az.
Ez egy csapda, amit az a szörnyeteg állított neked, és szépen belesétálsz.
- Vissza kéne fordulnunk, Amanda. - Kizárt, hogy visszamenjünk.
- Mi folyik itt? - Knox!
- Mi történik? Ne! - Mi a faszom van már?
- Menjünk! - Chris!
- Álljanak meg! - Ne!
- Amanda! - Anya!
Eresszék el!
Amanda!
- Hé! Semmi baj. - Mi történt?
- Hol vagyok? Hol vagyunk? - Egy olasz védett házban.
- Sajnálom. - Ne sajnáld!
Sajnálom.
Készen állsz.
Holnap remek leszel.
Nem tudom, mit keresek itt.
Csak áltatom magam?
Még elcseszettebben megyek innen haza?
- Nem vagy elcseszett. - Nem?
Azt akarom, hogy Mignini kimondja, hogy sajnálja.
Hogy beismerje, hogy fájdalmat okozott. Ez...
Ha elvárásokkal mész oda,
el fogsz bukni.
Tudom. És nem bukhatok el.
Amanda!
Hát itt van!
Nézzenek oda!
Követték?
Nem hiszem.
És a kisbaba!
Jó napot, asszonyom!
Üdvözlöm!
Mennünk kell, nincs sok időnk.
- Itt van? - Még nincs.
Én itt megvárlak a padon.
Nem akarom látni annak a fickónak az arcát.
Christopher, várjon itt!
Itt leszek.
- Oké. Rendben. - Rendben.
- Szeretlek. - Én is szeretlek.
Szia, édesem!
Erre jöjjön!
Rendben.
Hagyom, hogy előbb ő beszéljen.
Hagyom, hogy elmondja azt, amit akar,
aztán majd én beszélek.
- Jól van. - Oké.
Te jó ég! Ideges vagyok.
Jó napot, Amanda!
Az ügyészem.
Hát eljött!
Maga jött el. A világ másik feléről, miattam.
Összeszorult a gyomra?
Tessék?
Az idegességtől.
Igen, azt hiszem.
Elhozta a kislányát is.
Nem szeretek távol lenni tőle.
Persze.
Leülünk?
Jöjjön, Amanda!
Ha szeretné elkezdeni...
Azért vagyok itt, hogy meghallgassam...
Hölgyeké az elsőbbség!
Jaj! Sajnálom.
Írtam egy sorvezetőt...
Ön szörnyű hibát követett el.
Ezért én és sokan mások feleslegesen szenvedtünk.
Megfosztotta Meredith családját attól, hogy békében éljenek.
Ártatlan embereket börtönözött be.
Engem szexuálisan deviánsnak és gyilkosnak állított be a nyilvánosság előtt.
Semmi baj, Amanda.
De tanultam valamit ebből.
Megtanultam, hogy mennyire könnyű csak azt látni, amit akarunk.
Hogy másokat sablonokba teszünk...
ördögként tekintünk rájuk...
Én is bűnös vagyok ebben.
Amikor bíróságra kerültem, maga egy rémisztő ember volt számomra,
akinek egyetlen célja volt: tönkretenni az életemet.
De tudom, hogy az önről alkotott kép téves.
Felszínes és leegyszerűsítő, mint az a kép, amit a sajtó festett Foxy Knoxyról.
Ezt már mondta nekem.
Mit?
Ezt már leírta az első levelében.
De újra el kell mondania.
Nem azért jöttem, hogy bebizonyítsam, tévedett.
Elhiszem, hogy nemes szándék vezérelte,
még akkor is, ha óriási kárt okozott.
És elhiszem, hogy igazságot akart szolgáltatni egy gyászoló családnak.
És szeretném, ha tudná, hogy nem gyűlölöm magát.
Bátorság kellett ahhoz, hogy idejöjjön.
Ez a közös bennünk.
Nem.
Maga szerint bölcs dolog, hogy kapcsolatba léptem önnel?
Miután a Knox PR-gépezet
módszeresen lerombolta a hírnevem?
A pályafutásom 41 éve alatt
nem találkoztam ilyen könyörtelen lejárató kampánnyal.
Tudom, úgy érezte, hogy az amerikai sajtó bűnbakot csinált magából.
Én voltam a korrupt, középkori inkvizítor.
Mindenért engem okoltak. Sosem tapasztaltam ekkora felháborodást.
Az emberek a nevem besározásából próbálnak hasznot húzni.
El tudom képzelni, milyen fájdalmas lehet ez.
Aztán maga felkeresett.
Kedvesen „ügyészemnek” nevezett.
Bevallom, meghatódtam.
- Az csak egy hiba volt. - Tessék?
Egy nyelvi félreértés.
Amikor angolul azt mondjuk, „az ügyészem”, abban nincsen semmilyen érzelmi töltet,
csak azt az ügyészt jelenti, aki az adott ügyet viszi.
És mint tudja, vannak olyan kifejezések angolul,
amelyeknek nincs pontos megfelelőjük olaszul.
Például: „Később tali.”
Igazán bátor.
Egy pillanat!
- Mi történik? - Nem tudom.
Kit hív?
Nem tudom.
Félek.
- Szerintem nincs baj. - Tényleg?
- De bármikor elmehet, ha akar. - Rendben.
- Nyugodjon meg, Amanda! - Igyekszem.
Elnézést kérek!
Én szólok a feleségemnek, mikor kell bevennie a gyógyszereit.
Kérem, mondja meg! Úton van a rendőrség?
Tessék?
Maga szerint mi ez az egész?
Drágám, maga akart találkozni.
Azt hitte, csapdába ejtem a találkozón?
Nem. De a szeretteim, a családom
- azt hiszik... - Látja? Erről beszélek.
Nem tartóztatunk le senkit ok nélkül.
- Üljünk le! - Ez az ügy megmutatta
Amerika sötét oldalát.
A tudatlanság, a felsőbbrendű gőg.
Meg kell értenie, Amanda! Nem személyes okokból emeltem vádat.
Amikor életfogytiglani börtönt kért rám, az elég személyesnek tűnt.
Az ítélet, amit indítványoztam, nem a személyét minősíti.
A bűncselekmény súlyosságát tükrözi. A Meredith elleni bűntett súlyos volt.
- De nem én öltem meg. - Nézze, Amanda!
Lelkiismeretesen tettem a kötelességemet az akkori tényeket figyelembe véve.
De nézze meg, már szabad ember! Ami volt, elmúlt.
Miért van itt, Mignini úr?
- Ezt hogy érti? - Miért jött ma ide?
Mert ez a találkozó rendkívüli.
- Nem mindennapos. - Akkor én csak egy érdekes eset vagyok?
Kíváncsi volt, mi lett belőlem?
A levelezésünk során fontossá vált.
Miért küldte el a Maigret-t?
Hogy segítsen megérteni engem és a szerepemet.
Nem a tévedése beismeréseként?
Amanda, mire megkaptam az ügyét,
a rendőrség már régen eldöntötte az ügyet.
Nyomozati hiba történt.
Nem voltak hozzászokva az ilyen súlyos esetekhez.
- A médiafigyelemhez, a nyomáshoz. - Én sem voltam hozzászokva.
Nehéz volt magának. Tudom.
Az emberek szörnyetegnek hisznek.
- Nem neveztem szörnyetegnek. - Foxy Knoxy.
A végzet asszonya, a házasságtörő, luciferina?”
Sosem neveztem „luciferinának.” Az Pacelli volt.
Nem is volt rá szüksége. Azt állította, hogy a tetthelyen voltam.
Azt állította, hogy kínoztam és gyötörtem Mereditht.
Amanda, én így rekonstruáltam a bűncselekményt.
Egy nyomozónak alaposan kell rekonstruálnia egy múltbeli eseménysort,
- amelynek nem volt szemtanúja. - Bizonyíték segítségével.
Most azt hiszi, képben van, de fogalma sincs semmiről. Érti?
A nyomozás elején az embert a logika vezérli,
de hatnak rá azok a feltevések is, amelyeket a tetthely hív elő benne.
Követnie kell a hipotézisét, és felül kell vizsgálnia,
amikor rájön, hogy a feltételezése önkényes, és nem bizonyított.
De a feltételezése önkényes volt, és nem bizonyított.
- A bizonyítékokat követtem. - Milyeneket?
Sok bizonyíték volt, Amanda.
A melltartócsat, a megrendezett betörés.
- Én nem rendeztem meg a betörést. - Kérem!
- Nyugodjon meg! - Nem.
Hiba volt, hogy rögtön elhitte, hogy a betörést megrendezték.
Onnan indult minden tévképzete rólam.
Nem engem látott. Csak az előítéleteit.
- Kérem! - Nem volt ott a DNS-mintám a helyszínen.
Azt állította, hogy eltüntettem
az amúgy láthatatlan, DNS-em nyomait, és Guedéét ott hagytam?
Ez lehetetlen. Ez elfogultság.
Az, hogy nincs bizonyíték, még nem jelenti azt, hogy nem volt ott.
Alaptalanul azt állította, hogy szerelmi háromszögben voltam Rudyval.
Meg sem volt a száma, a nevét sem tudtam.
A kihallgatás során Rudy azt mondta, hogy vonzódott magához.
És maga szerint féltékenységből öltem meg Mereditht?
Vagy mert trehány voltam?
Meredith nem hívta, hogy csatlakozzon hozzá és a brit barátaihoz
halloweenkor.
Azt hiszi, megöltem a barátnőmet,
mert nem hívott el csokit gyűjteni?
Beszéltem a brit lányokkal. Mind ellenségesek voltak magával szemben.
De valóban, a bíróság szerint nem az indíték volt
a legerősebb pontja az ügyünknek.
Az egyetlen dolog, amit bizonyítani tudott,
hogy abban a házban éltem, ahol Meredith meghalt.
De nem voltam ott aznap este.
Ezen el lehet vitatkozni. A jogerős döntés szerint ott volt.
Nem. Én mondom, hogy nem.
Én nem vitathatom az ítéletet.
A döntés egyértelmű, ártatlan a gyilkosság vádjában.
Nem érdekel az ítélet. Engem az igazság érdekel.
És az igazat mondom.
Mit vár, mit tegyek?
Visszavonjak mindent?
Itt ülök, eljöttem. Mit akar még?
Engem miért nem látott, amikor a lányaira nézett?
Gyakran mondta, hogy amikor rájuk nézett, szegény Mereditht látta bennük.
Hogy ő is lehetett volna bármelyikük. De én is csak egy lány voltam.
Én is csak egy fiatal lány voltam.
Nem tudom...
Nem utálom önt, Amanda.
Akkor miért üldözött?
Mert akkor még nem ismertem úgy, mint most.
Akkor most már nem vádolna meg?
Ha felkérnének erre az ügyre,
elutasítanám, mert ismerem magát.
Akkor megérti, hogy ártatlan vagyok?
Giuliano...
Tudja, hogy ártatlan vagyok.
Nem vonom vissza azt, amit ügyészként mondtam.
A történtek alapján döntöttem.
Nézze, Amanda...
Az életben mindenki hibázik.
És lehet, hogy én néhány dologban tévedtem.
Ugyanakkor létezik a „jog szerinti igazság”,
és van a tényleges igazság is.
Mi csak arra törekedhetünk...
hogy a jog szerinti és a tényleges igazság egybeessen.
Két igazság létezik?
Egy igazság létezik. Ártatlan vagyok.
Ma van apám halálának az évfordulója.
Imádta az operát.
A kedvence Puccinitől A Nyugat lánya volt.
Firenzében adták.
Kölcsönkérte egy barátja kocsiját, hogy odamenjen megnézni.
Két motoros száguldott szembe a forgalommal. Leszorították az útról.
Meghalt, mert már senki sem tartja be a szabályokat.
Apa nélkül nőttem fel.
Ez volt életem legnagyobb fájdalma.
És itt vagyunk.
Összeköt minket ez az ügy.
Elítélem magát, maga pedig felkeres, és találkozunk.
Ez egészen rendkívüli.
Csak könyvekben fordul elő ilyesmi.
Nem hiszem, hogy véletlen, hogy pont ma...
jelent meg előttem A Nyugat lánya.
Isten látja, hogy mindketten szenvedünk.
Látom, hogy maga is szenved.
Kettészakított ember.
A tényleges igazság...
és a jog szerinti igazság?
Az ügyész és az ember?
Saját magával áll szemben.
Ugyanabban a világban élnek, de sosem találkoznak.
Nehéz lehet.
Én nem tudnék így élni.
Ilyen nyugtalan lélekkel.
Bocsánat! Én...
Elnézést, hogy félbeszakítalak.
Megitta az összes tejet.
Egy perc, és jövök.
Elnézést!
Meg kell etetnem.
Természetesen.
Nincs ennél szentebb kötelesség.
Nekem is mennem kell.
Van egy kis dolgom.
Nos...
Eureka gyönyörű kislány.
Ajándék az égtől.
Megváltoztatta magát.
Az anyaság már csak ilyen.
Nem.
Nem változtatott meg.
Mindig is az voltam, akit most lát.
Kikísérjem?
Hála az égnek! Helló! Amanda! Jól vagy?
- Jól van? - Igen. De még meg kell emésztenie.
Oké. Mit mondott?
Sok mindent. Megfogta a kezem, anya.
- Te jó ég! - Igen.
Bocsánatot kért?
Nem, továbbra is kitart amellett, amit tett.
Értem. Szóval gonosz.
- Nem, hisz nekem. - Mit hisz el?
Kimondta, hogy ártatlan vagy?
- Nem ezekkel a szavakkal. - Értem. Szóval gyáva.
Nem, azt mondta, most már hisz annak, akit megismert.
És az az ember nem tehetett ilyesmit.
Értem. Akkor ezt nyilvánosan is kimondja?
Ő is küzd, anya. De próbálkozik.
- Próbálkozik? - Próbálkozik. Igen.
Én csak...
Ennyi éven át
szerettem volna a bőrödbe bújni,
hogy érezzem, amit te érzel, hogy segíthessek.
De kockáztattad a saját életed, a gyerekedét,
Chrisét és igen, az enyémet is...
Miért? Mégis miért?
A semmiért.
A nagy semmiért.
Anya!
A kocsiban leszek.
Mit mondott, mikor ér ide?
Öt perce írta, hogy leparkol.
Azt hiszem, ő az.
Raffa!
Amanda!
Igen, jól vagyok.
- Edda! - Szia!
Nézzenek oda! Remekül nézel ki.
Nem, Edda. Ez csak a munkaruhám.
Hogy vagy?
Jól.
Helló!
Istenem! Nagyon sajnálom!
- Chris vagyok. - Ő Chris.
A férjem.
- Örülök, hogy végre megismerhetlek. - Én is téged.
Ő pedig Eureka.
Hogyan?
A kislányom.
- Gyönyörű kislány! - Köszönöm.
Sétálunk egyet?
Igen.
- Persze. - Igen?
Oké.
Menjünk!
Visszajövünk.
Mi az?
Nem, semmi.
Remekül nézel ki. Igazi férfinak tűnsz.
Te ugyanúgy nézel ki.
Én is férfinak nézek ki?
Nem.
Hazugság. Öregnek tűnök.
Már ráncos vagyok. Látszódik is,
- amikor mosolygok. - Csirkeláb.
Majdnem. Szarkaláb.
Az jó, nem? Azt jelenti, éveken át mosolyogtál.
Nem is tudom.
- Most te... Mi? - Nem. Mi az?
Mi az?
Csak...
Gubbióban vagyunk.
Végre, mi?
Igen.
Gubbióban vagyunk végre!
Ezt tűnt egyedül jó helynek.
Megkaptad tőle, amire szükséged volt?
Migninitől.
Nem is tudom.
Talán. Talán őrült vagyok.
Nem vagy őrült.
Az egyetlen ember, aki nem úgy lát téged, ahogy te akarod.
Az egyetlen, aki megtagadja a szeretetet.
Még ha szeretnek is, te akkor is futsz utána.
Szóval...
Gyakori. Az emberek folyton ezt csinálják.
Ki akarnak békülni azzal, aki nagy fájdalmat okozott.
Milyen az életed, Raffaele?
Mi a helyzet?
- Nehéz randizni a lányokkal. - Igen?
Igen.
Igen. Ha a nők megtudják, ki vagyok, már nem is érdeklem őket.
Vagy még rosszabb. Rossz okból érdeklődnek.
Igen. Tudom.
És ami a karrieremet illeti...
végre elhagytam Olaszországot, és újrakezdhettem egy techcégnél.
- Igen? - Igen. Párizsba költöztem.
- Tényleg? Mikor? - A főnököm rám keresett.
„Bocs, kölyök, ki vagy rúgva.
„Menj haza!”
Tudod, mi jut eszembe sokszor?
Mi?
Az a nap, amikor Mereditht
elrángattam egy koncertre. Csak ő jött el velem.
Arra a koncertre.
Astor Piazzolla Le Grand Tangójára mentünk.
Legalább 30 évvel voltunk fiatalabbak a közönségnél.
Úgy ráztam a fejem, mint egy rockkoncerten,
és Meredith meg volt rémülve.
Amikor leálltam, láttam, hogy Meredith elmegy,
és a termen átnézve
megláttam azt a kocka, szemüveges srácot,
ahogy engem bámult.
- Így. - Kocka. Nem, izmos.
Persze. Izmos, jóképű és...
- Igen. - Igen.
- És ez... - És kocka.
Ez a jóképű, szemüveges kockasrác
odament ahhoz a gyönyörű, kék szemű lányhoz...
Köszönöm.
És azt kérdezte: „Bocs, leülhetek melléd?”
Ő mosolyogva azt mondta: „Igen.”
A srác alig tudott angolul.
- És a lány sem tudott olaszul. - Nem.
Igen, de a zenéről beszélgettek.
És Seattle-ről. És jól kijöttek egymással.
Bánod, hogy találkoztunk?
Megbántad, hogy együtt jártunk, Raffa?
Őszinte akarok lenni veled.
- Oké. - Oké.
Néha azt gondoltam, hogy igen.
Igen.
- De már nem. - Nem?
Nem.
Mert az ilyesmit a szívünkben érezzük.
Fáj, sajog, összetör és beléd mar.
De nem akarod, hogy ne így legyen,
mert ez a legfontosabb részed.
Szóval csak azt bántam meg,
hogy aznap hazamentél zuhanyozni.
A rohadt életbe!
Igen, azt én is.
- Istenem! Ha nem mentem volna... - Igen, ha...
- „Ha.” - „Ha.”
Tudod, miért mentem vissza?
Miért mentem haza aznap reggel?
Mert szoknyát akartam felvenni.
Egy romantikus kirándulást szerveztél Gubbióba.
Úgy éreztem magam, mintha egy romantikus filmben lennék.
És ennek megfelelően akartam felöltözni.
Keressünk neked szarvasgombát?
Maradjuk csak itt! Csak még egy kicsit.
- Jó? - Jó.
Szia!
Amikor látogattalak a börtönben,
és Perugiában voltam hosszú ideig,
rengeteg idő volt a látogatások között,
mert csak egy órára láthattalak
- minden kedden. - Minden kedden egy órára.
És minden időmet azzal töltöttem, hogy küzdjek érted.
De voltak idők, amikor...
Előfordult, hogy egy barátom elhívott ebédelni,
vagy azt mondta: „Lazíts, piknikezz!”
Finom bort kortyolgattam, és a kilátást néztem.
Valaki mondott valamit, ami viccesnek tűnt, én meg nevetni kezdtem...
de bűntudatom lett.
- Semmi baj. - Mert...
hogy mer egy anya nevetni, amikor a lánya...
Neked rosszabb volt, mint nekem. Tényleg.
Én nem...
Nem tudom, hogy csináltad.
Most, hogy itt van Eureka,
ha bármi ilyesmi történne vele,
nem hiszem, hogy túlélném.
Örülsz, hogy eljöttél?
Tizenöt éve
meghatároz valami, amit nem követtem el.
Húszéves korom óta most először
úgy éreztem, hogy tényleg teszek valamit azért, hogy visszakapjam az életem.
Azt akartam, hogy Mignini bocsánatot kérjen tőlem.
Tényleg.
És azt gondoltam...
Azt gondoltam, meg kell ismernie engem, hogy jól lehessek.
De jól vagyok.
Jól vagyok.
Jó szándékkal mentem oda.
Olyan emberként, akire büszke vagyok. Ennél többet nem tehetek.
Ennyire vagyok képes.
És azt reméltem, te is büszke leszel rám.
Figyelj!
Nagyon büszke vagyok rád.
De elhúzhatnánk innen a francba?
Igen.
De van még valami.
Jól vagy, kicsim?
Igen. Nem baj, ha egyedül megyek oda?
- Nem. - Oké, köszönöm.
Sorsszerű volt, hogy akkor éjjel Meredith volt otthon és nem én.
Én voltam a szerencsés.
Lesznek, akik örökre velem azonosítják őt, és engem vele.
A valóság az, hogy két lány voltunk, és az egész élet előttük állt.
Turkálókba jártunk vásárolni, sütit sütöttünk és pizzát ettünk.
Átlagos dolgokat csináltunk.
És fáj, hogy egy évtizednyi traumán kell átrágnom magam ahhoz,
hogy egyáltalán emlékezhessek rá.
Okos, gyönyörű Meredith.
Könnyed és komoly Meredith.
Melegszívű, mély érzésű Meredith.
Sosem volt alkalmam meggyászolni.
Azzal, hogy visszajöttem, először gyászolom meg igazán mindkettőnket.
Azt az életet, ami ránk várt.
Nem egy ilyen kusza történetnek képzeltem el az életemet.
Vannak, akik ártatlannak hisznek.
És vannak, akik még mindig bűnösnek tartanak, és ez rendben is van.
Az ítélkezés elől nehéz menekülni.
A saját meggyőződésünkön is nehéz változtatni, nemhogy valaki másén.
A változás nem garantált, de lehetséges.
Nem tehetek róla. Én ilyen vagyok.
Hiszek a reményben.
A feliratot fordította: Usztics Anna