V PŘEDCHOZÍCH DÍLECH
- Všichni ven! - Noha!
Ležela tam, jako Perugia sama.
Zajistím jí spravedlnost.
Vinni!
Ne, prosím!
Kde jsou sakra moje deníky?
Foxy Knoxy. Americká čarodějnice.
Znáte muže jménem Rudy Guede?
Jeho otisky prstů a DNA jsou po celém místě činu.
Oni našli vraha?
Má za sebou historii užívání drog a agresivity vůči ženám.
Proč pořád jdou po naší dceři?
Víš, co mi řekli moji právníci?
Že Rudy Guede pět dní před vraždou vyloupil mateřskou školu.
Proč nebyl ve vězení? Kdyby byl, tak...
by byla Meredith stále naživu.
Mýlí se. Amanda tam nebyla.
Nemá s tím nic společného.
Možná se odsud nikdy nedostanu.
Musíš se začít smiřovat s životem beze mě.
- Moje holčička. Je pryč. Vzdala to. - Bude v pořádku.
Jestli ji stejně ztratím, jaký to má smysl?
Bojím se doufat.
Ničí mě to.
Ona je nevinná, víte?
Moje práce je vidět temnou stránku
a přivést ji na světlo.
Až se odsud dostaneme, pojedeme do Gubbia.
Chci oběd a večeři.
Amando, jaké je to být zpátky doma?
Pořád si říkám, že žiju dál,
a pak jsou chvíle, kdy prostě nemůžu.
Všichni mě nenávidí. I ti, co věří, že jsem nevinná.
Mým vězením bude vždy ten falešný příběh, který vytvořili o mně jako o monstru.
Napadlo mě udělat jen jednu věc.
Vydat se za jeho autorem.
20. dubna 2019, 18:22
Doktor Giuliano Mignini
Co to má znamenat? Tohle je naprosto nevhodné.
Chce navázat kontakt.
Navázat kontakt? Za jakým účelem?
Tohle je... Ne, tohle se nedělá.
Odneste to, prosím.
Ujišťuji vás, že v tom není antrax.
Máte ji rád. Vidím to.
A taky vidím, jak vás to zaslepuje. Nevidíte, čeho je schopná.
Já se nenechám polapit.
Ale co ode mě může chtít?
Co se tam píše?
Zjistíte to, když tu věc otevřete.
Pane Mignini, už dlouho vám chci napsat.
Vždy jsem doufala, že budu mít příležitost se s vámi spojit...
mimo výslechovou místnost a soudní síň...
kde jsme byli nuceni
sehrávat protichůdné role, které nám přidělil soudní systém.
Žalobce a obžalovaná.
Vždy jsem měla pocit, že právě to nám znemožnilo
skutečně se vidět a vzájemně si porozumět.
Když mi bylo 20, když jsem byla uvězněna a souzena,
vypadal jste jako mocný a děsivý muž, který mi chce zničit život.
Ale když jsem viděla rozhovory s vámi, došlo mi, že je ta představa mylná.
Byla plochá a dvourozměrná, jako představa o mně v médiích.
Uviděla jsem vás jako muže, nejen jako svého žalobce.
Otce dcer s upřímnými úmysly.
Uviděla jsem muže, který nebyl zlý.
Ani já nejsem monstrum.
Je to složité. V mém každodenním životě často cítím,
že to, co jsem zažila v Itálii, je minulost.
Ale pak mám najednou pocit, že jsem v tom zase až po uši.
VÁLKA ENCYKLOPEDISTŮ
Jako bych byla pořád ve vězení a u soudu.
I v mých nejšťastnějších chvílích,
kdy jsem zahrnována náklonností,
obklopená láskou a rodinou,
mě pronásledují vzpomínky na bezmocnost,
osamělost, zármutek a pocit, že mě pronásledují.
I v dobách velkých příslibů mě mučí otázka: „Proč?
„Proč se mi to stalo?“
Doufám, že díky rozhovorům s vámi najdu na tuto otázku odpověď.
Panebože, Chrisi. Odepsal mi.
Co píše?
Amando.
Po třetím dopise, který jste mi poslala, jsem vám musel odpovědět.
Nikdo v mé kariéře mě ještě neoslovil „můj žalobce“.
Žádný bývalý obžalovaný mě nepřijal tak jako vy.
Co se procesu týče, nemůžeme se vrátit v čase.
Ale já jsem o tom nikdy nepřestal přemýšlet.
A i když oceňuji vaši otevřenost,
nikdy nedovolím, aby má profesionální činnost byla ovlivněna,
i kdyby jen částečně, ve jménu „porozumění“.
S pozdravem, dr. Giuliano Mignini.
- Panebože, Chrisi. - Co?
Říká, že se mnou ten případ neprobere, ale chce, abych se podívala na tohle.
Maigret trpí, protože poslal do vězení nevinného muže.
Tohle si musíš poslechnout.
Mignini mi řekl, ať se na to podívám.
„Když se ocitnete v kruhu kolem řešení
a nemůžete ho pochopit,
jste skutečně v pokušení vymyslet, vytvořit viníka.
Ale v okamžiku, kdy znovu otevřete oči faktům,
stanou se chybnými.“
Sakra!
PŘEKROUCENÝ PŘÍBĚH AMANDY KNOX
Vrah spolubydlící Amandy Knoxové byl dnes předčasně propuštěn z vězení.
Jejich obžalovaný byl odsouzen a uvězněn.
Zprávy, které otřásly celou zemí...
Guede řekl svých právníkům, že chce...
Třicet let vězení za vraždu prvního stupně...
...trest byl snížen o 45 dní.
...trval na své nevině a tvrdil, že Amanda...
- Amanda Knoxová. - Knoxová.
- Amanda Knoxová. - Amanda Knoxová.
Chcete něco oznámit?
24. listopadu 2021, 17:02
Pozvala jsi tátu a mámu? Máš nějakou novinku.
- Jsi zase těhotná. - Cože? Vážně?
- Ne. - Zlato.
Ne, nejsem.
Přemýšlím, že se vrátím do Itálie.
- Cože? - Proč?
O čem to mluvíš?
Poslali jsme si s Giulianem pár dopisů.
- Giuliano. - Mignini.
- Odkdy? - Už nějakou dobu.
- Amando. Co to sakra je? - Proč by...
- No tak, Chrisi. - Vážně?
Proč?
To, že ho budu nenávidět, mi nepomůže nic pochopit.
- Co chceš pochopit? - Jeho.
Proč po mně šel. Proč mě nenáviděl.
Proč ignoroval důkazy.
Protože je zlý. Je to zlobr.
- Kretén. - Ano, přesně.
Co ti psal?
Mluvíme o hodně věcech. O našich rodinách.
Ty jsi s ním mluvila o nás?
- Chce se sejít. - Ježíši.
- Cože? - Sejít se s tebou? Kde se sejdete?
V Perugii? Nemůžeš se tam vrátit.
- Já vím. - Místní lidé
- pořád touží po tvojí krvi. - Já vím. Budu si dávat pozor, schovám se.
Ale ukážeš se jemu.
Muži, který tě poslal do vězení bez důkazů.
Už jsi na svobodě deset let.
Proč na to prostě nezapomeneš?
Tobě se to lehko řekne, Chrisi.
Nemáš na obličeji napsané slovo „vrah“.
Byla jsi očištěna, zlato. Je po všem.
Ale není.
Věděli jste, že Rudyho Guedea dnes pustili předčasně z vězení?
Cože? Proč jsi nám nic neřekla?
Víte, co byl první titulek, který jsme četli?
„Vrah spolubydlící Amandy Knoxové osvobozen.“
Ne „Vrah Meredith Kercherové byl osvobozen“, ani „Rudy Guede“.
O vraždě Meredith se vždy mluví v kontextu Amandy.
Lidé jsou na ni fixovaní
a úplně zapomněli na všechny ostatní.
Taky zveřejňuje spoustu věcí, které lidi rozčilují.
- Byla dokázána její nevina. - Ale lidi věří, že je do toho zapletená.
A věřte mi, strávil jsem hodiny hádáním se s nimi na internetu.
Vážně? Trávíš hodiny hádáním se na internetu?
Koho zajímá, co si myslí idioti na internetu?
Tobě by bylo jedno, kdyby si miliony lidí myslely, že jsi vrah?
Udělal bys cokoliv, abys to změnil.
- Odkdy jsi expert? - Chrisi.
- Správně. Ty jsi tam nebyl. - Jsem tady teď, chlape.
- Potřebuje to. - Dobře.
Při vší úctě, jak by to mohla potřebovat?
Ten chlap je nebezpečný a pomstychtivý.
- Prosím. - Amando, daří se ti dobře.
- Tvůj život je plný. - Jsi matka.
Máš krásnou holčičku. Proč prostě nemůžeš...
Nemůžeš se soustředit na tohle?
Přesně to dělám.
Víš, co jsem Eurece řekla jako první, když se narodila?
Řekla jsem jí: „Omlouvám se. Mrzí mě, že jsem tvoje máma.“
Zlato.
Od svých 20 let žiju s tímhle stínem.
To mám přijmout, že s ním musí žít i naše dcera?
Ani nebudu muset čekat, až si to bude moct přečíst sama.
Ty hromady zlomyslných nesmyslů o mně na internetu.
Stane se to na hřišti.
Jakmile jeden ukecaný rodič řekne svému dítěti, kdo jsem,
bude mít hodně otázek, na které já nemám odpověď.
Tahle schůzka s Migninim by mi mohla jednu dát, víte?
A jestli je šance, že mě konečně uvidí
a začne s čistým štítem, tak to za to stojí.
Promluvme si, prosím.
Děláš si ze mě prdel?
Nečekala jsem, že to pochopíš.
Jak jsi nám to mohla udělat?
Po tom všem, čím jsme si prošli. Co máma?
Máš ponětí, jak těžké to bylo?
Málem ji zabilo, jak bojovala, aby ses vrátila.
Nevím, jestli si toho někdy vůbec dokážeš všimnout,
ale máma a Chris rok nespali ve stejné posteli,
- když ses vrátila. - To jsem nevěděla.
A co sis myslela, že to je?
Že je na gauči kvůli patnáct měsíců dlouhému jet lagu?
Chris byl v podstatě starý mládenec v Itálii, a proč?
Tři roky, aby tam mohl být a navštěvovat tě.
Nevěděli, jak spolu zase žít.
To není moje vina, Deanno.
Nic není tvoje vina. Ne v pořadu Amanda Show.
To není fér. Není to fér.
Není fér, že jsem musela odejít ze školy,
že se Ashley doslova prala se spolužáky.
Delaney měla panické záchvaty.
Dosah tvého odjezdu do Itálie byl opravdu obrovský.
Znovu se omlouvám za všechno, čím jste si prošli.
Opravdu. Ale já jsem ta, která šla do vězení, a ve vězení stále jsem.
Prosím.
Budeš si prostě dělat, co chceš, že jo?
Ne. Policie nemůže nic naznačit.
Jen vteřinku.
Ona brečí?
Prosím. Můžu to vysvětlit?
Můžete se na mě podívat?
- Jsi pořád tady. - Jo.
- Pomáhal jsem tvý mámě s úklidem. - Opravdu?
Jo, Chris hrál videohry.
Potřebuješ chvilku?
Ne, už spí.
Vyspíš se někdy?
Jo. Vzpomínám si na ty první roky. Jsou drsné.
Nemáš se za co omlouvat.
Zlomilo mi srdce, když jsem slyšel, co jsi řekla Eurece.
Jsi fantastická máma. Má štěstí, že tě má.
Jsi ten nejsilnější člověk, jakého znám.
Tati.
A Bůh ví, že jsi dokázala, že se o sebe umíš postarat.
Ale teď, když jsi odhodlaná vrátit se do Itálie,
musím říct, že tvůj úsudek o tom, že se mu dobrovolně vydáš...
Promiň, já jen Migninimu nevěřím.
Nežádám tě, abys věřil Migninimu. Žádám tě, abys věřil mně.
Já jen, že když jsem ti naposledy dal své požehnání,
nedopadlo to moc dobře.
Nemůžu se tam nevydat.
Tak pojedu s tebou.
Sakra, nenechám tě znovu vkročit do té země beze mě.
Amando, tohle se mi nelíbí.
16. června 2022, 06:51
- Vůbec se mi to nelíbí. - Takový je plán.
- Jestli mi řekneš, ať se uklidním... - Já ti neříkám, ať se uklidníš.
Přeju si, aby ses uklidnila, ale neříkám ti, aby ses uklidnila.
Dobře, jdeme na to.
Takže jak jsme o tom mluvili. Nehýbej se. Buď úplně zticha.
Jestli tě uvidí, dají to někam vědět.
A pak po tobě všichni půjdou.
On po ní už jde. Nikdy nepřestal.
A nikdy nepřestane. Ale jsme tady, řítíme se do jámy lvové.
- Mami, přestaň, prosím... - Tohle je past.
Není to past.
Je to past, kterou pro tebe nastražila ta zrůda, a ty do ní vkročíš.
- Měli bychom se vrátit, Amando. - V žádném případě se nevrátíme.
- Co se děje? - Knoxová!
- Co se děje? Ne! - O co tu sakra jde?
- Ne! Chrisi! - Ne...
- Prosím, přestaňte! - Ne!
- Amando! - Mami.
Pusťte ji!
Amando!
- Jsi v pořádku. - Co se děje?
- Kde to jsem? Kde to jsme? - V bezpečném domě v Itálii.
- Omlouvám se. - Neomlouvej se.
Mrzí mě to.
Jsi na to připravená, jasné?
Zítra si povedeš skvěle.
Vůbec nevím, co tu dělám.
Namlouvám si něco?
Budu z toho ještě víc v háji než předtím?
- Ty nejsi v háji. - Nejsem?
Chci, aby se mi Giuliano Mignini omluvil.
Chci, aby přiznal, že mi ublížil. To je...
Když tam vejdeš, jako když od něj něco potřebuješ,
neuspěješ.
Já vím. A to já nemůžu.
Amando.
Jste tady!
Podívejme se!
Sledovali vás?
Ne, nemyslím si.
Miminko!
Paní Mellasová.
Vítejte.
Musíme jít, Amando. Nemáme moc času.
- Je tady? - Ještě ne.
Já zůstanu tady na lavičce.
Už nikdy nechci vidět jeho tvář.
Christophere, vy můžete počkat tady.
Budu tady.
- Dobře? Tak jo. - Dobře.
- Miluju tě. - Taky tě miluju.
Zatím, zlatíčko. Dobře.
Pojďte tudy.
Dobře.
Nechám ho mluvit jako první.
Nechám ho říct, co chce,
a pak budu mluvit já.
- Ano. - Dobře.
Bože, jsem nervózní.
Zdravím, Amando.
Můj žalobce.
Přišel jste.
Vy jste přišla. Z druhého konce světa, kvůli mně.
Máte motýlky?
Prosím?
V břiše.
Jo, asi ano.
Přivezla jste s sebou váš malý poklad.
Nerada ji opouštím.
Samozřejmě.
Neposadíme se?
Pojďte, Amando.
Jestli chcete mluvit jako první...
Jsem tu, abych si vyslechla, cokoliv...
Dámy mají přednost.
Jejda. Omlouvám se.
Připravila jsem si pár poznámek...
Udělal jste hroznou chybu.
A já a mnoho dalších lidí jsme kvůli tomu zbytečně trpěli.
Připravil jste rodinu Meredith o uzavření celé věci.
Neprávem jste uvěznil nevinné lidi.
A vykreslil jste mě v očích veřejnosti jako sexuální deviantku a vražedkyni.
To je v pořádku, Amando.
Ale já jsem se díky té zkušenosti něco naučila.
Naučila jsem se, jak snadné je vidět jen to, co chceme vidět.
Zploštit lidi na postavičky z kartonu...
na ďábly a světce...
Tím jsem vinná také.
Když jsem byla u soudu, byl jste pro mě děsivý muž,
který měl jediný cíl, zničit mi život.
Ale teď vím, že tahle představa o vás je mylná.
Je stejně plochá a dvojrozměrná jako Foxy Knoxy.
Tohle jste mi už řekla.
Cože?
Řekla jste mi to ve svém prvním dopise.
Ale musíte to říct znovu.
Nepřišla jsem sem dokázat, že jste se zmýlil.
Věřím, že jste jednal s upřímnými, ušlechtilými motivy,
i když jste způsobil obrovskou škodu.
A věřím, že jste se snažil přinést spravedlnost truchlící rodině.
A chci, abyste věděl, že k vám nechovám nenávist.
Chtělo to odvahu, abyste sem přijela.
To máme společné.
Myslíte, že je ode mě moudré, že s vámi vůbec komunikuji?
Vzhledem k těm brutálním útokům, které proti mně vedla
PR mašinérie Knoxové?
Za 41 let své služby
jsem nikdy nezažil tak nemilosrdnou pomluvu proti mé osobě.
Vím, že jste se cítil nespravedlivě démonizovaný americkým tiskem.
Byl jsem pro ně zkorumpovaný středověký inkvizitor.
Vinili mě ze všeho. Nikdy jsem nebyl tak rozhořčený.
Lidé se snažili těžit ze zničení mého jména.
Umím si jen představit, jak bolestivé to může být.
Pak jste se mi ozvala.
Nazvala jste mě „můj žalobce“ s takovou náklonností.
Přiznávám, že mě to dojalo.
- To byla chyba. - Co prosím?
Byl to můj jazykový nedostatek.
V angličtině říkáme „můj žalobce“, aniž bychom naznačovali náklonnost.
Znamená to jen „žalobce mého případu“.
A jak víte, v angličtině říkáme věci,
které nemají přesný protějšek v italštině. Třeba:
„Uvidíme se později.“
Jste opravdu odvážná.
Jen vteřinku.
- Co se děje? - Nevím.
Komu volá?
Já nevím.
Bojím se.
- Mám z toho dobrý pocit. - Opravdu?
- Ale můžete odejít, kdykoliv chcete. - Dobře.
- Buďte v klidu, Amando. - Já se snažím.
Omlouvám se.
Jsem zodpovědný za to, že řeknu své ženě, kdy si má vzít prášky.
Jen mi to prosím řekněte. Je policie na cestě?
Cože?
Co si myslíte, že tohle je?
Drahá, vy jste mě požádala o schůzku.
Myslela jste si, že bych téhle schůzky využil, abych vás chytil?
Ne, to ne. Ale moji lidé, moje rodina,
- všichni si myslí, že... - Vidíte? O tom právě mluvím.
My nikoho nezatýkáme jen tak bezdůvodně.
- Proč si nesedneme? - Tento případ mi ukázal
temnou stránku Ameriky.
Její nevědomost, její pocit beztrestnosti.
Musíte pochopit, Amando, že to, že jsem vás stíhal, nebylo osobní.
Když jste požádal o moje doživotí, přišlo mi to dost osobní.
Tresty, o které jsem žádal, neodrážejí podstatu osoby, kterou stíhám.
Odrážejí závažnost zločinu. A zločin proti Meredith byl krutý.
- Ale já ji nezabila. - Podívejte, Amando,
plnil jsem povinnost s čistým svědomím, vzhledem k faktům, která jsem tehdy měl.
Když se na vás teď podívám, jste volná. Je to dávná minulost.
Proč jste tady, doktore Mignini?
- Co tím myslíte? - Proč jste sem dnes přišel?
Protože tato schůzka je mimořádná.
- Tohle se neděje každý den. - Takže jsem kuriozita?
Chtěl jste vidět, jak jsem dopadla?
Přirostla jste mi k srdci skrze naše dopisy.
Proč jste mi poslal Maigreta?
Abych vám pomohl pochopit mě a mou roli.
Ne abyste přiznal, že jste se mýlil?
Než jsem se k vám dostal, Amando,
policie už udělala pár vyšetřovacích rozhodnutí.
Vyšetřovacích chyb.
Nebyly zvyklí na případy takového rozsahu.
- Na takovou pozornost médií a tlak. - To já taky ne.
Bylo to pro vás těžké. Já vím.
Lidé si myslí, že jsem zrůda.
- Já vás nikdy zrůdou nenazval. - Foxy Knoxy.
„Femme fatale, cizoložnice, luciferina...“
Já vás nikdy nenazval „luciferinou“. To Pacelli.
To jste nemusel. Umístil jste mě na místo činu.
Mluvil jste o tom, jak jsem mučila Meredith.
Amando, to byl můj odhad zločinu.
Vyšetřovatel musí pečlivě zrekonstruovat danou událost,
- kterou sám neviděl. - Jo, doufala bych, že na základě důkazů.
Myslíte si, že všechno víte, ale tak to není. Jasné?
Zpočátku se vyšetřovatel řídí svým úsudkem,
ale také hypotézou, kterou mu místo činu naznačuje.
A musí se držet své hypotézy a být připraven ji přezkoumat,
když si uvědomí, že jeho předpoklad je svévolný a neprokázaný.
Ale váš předpoklad byl svévolný a neprokázaný.
- Já jsem se řídil důkazy. - Jakými důkazy?
Bylo tam hodně důkazů, Amando.
Zapínání od podprsenky, zinscenované vloupání.
- Já jsem vloupání nezinscenovala. Ne... - Prosím.
- Poslouchejte. - Ne.
Vaše zaujetí teorií o zinscenovaném vloupání
je chyba, ze které vzrostly všechny vaše fantazie.
Byl to filtr. Byla to předpojatost.
- Prosím. - Na místě činu nebyla moje DNA.
Řekl jste, že jsem vyčistila stopy
své neviditelné DNA a nechala tam Guedeovu.
To není možné. To je předpojatost.
Absence důkazů není důkazem vaší absence.
Řekl jste, že jsem byla v milostném trojúhelníku s Rudym, a neměl jste důkaz.
Neměla jsem jeho telefonní číslo, neznala jeho jméno.
Ve svých výpovědích Rudy vždycky říkal, že se mu líbíte.
A řekl jste, že jsem zavraždila Meredith kvůli čemu?
Žárlivosti? Hygieně?
Meredith vás nepozvala, abyste strávila Halloween
s jejími britskými kamarádkami.
Myslíte si, že jsem zabila kamarádku,
protože mě nepozvala na koledu?
Vyslechl jsem ty britské dívky. Všechny k vám chovaly nevraživost.
Ale ano, soud shledal, že motiv
nebyl nejjasnější částí našeho případu.
Jediná věc, kterou jste kdy mohl dokázat,
byla, že jsem žila v domě, kde Meredith zemřela.
Ale já jsem tam tu noc nebyla.
To je diskutabilní. Podle konečného rozsudku jste tam byla.
Říkám vám, že jsem tam nebyla.
Nemůžete napadat rozhodnutí soudu.
Je konečné a říká, že jste nevinná z vraždy.
Rozsudek mě nezajímá. Záleží mi na pravdě.
A já vám teď říkám pravdu.
Co chcete, abych udělal?
Vzal zpět vše, co jsem řekl a udělal?
Sedím tady, přišel jsem. Co víc chcete?
Proč jste neviděl mě, když jste se podíval na své dcery?
Často jste říkal, že když jste se podíval na své dcery, viděl jste ubohou Meredith.
Že mohla být jako ony. Ale já byla taky jen holka.
Já byla taky jen mladá holka.
Já nevím...
Nebyla v tom nenávist vůči vám, Amando.
Tak proč jste po mně šel?
Protože jsem vás tehdy neznal tak, jak vás znám teď.
Takže teď byste mě nestíhal?
Kdybych byl požádán, abych na tomto případu pracoval,
odmítl bych to, protože vás znám.
Takže chápete, že jsem nevinná?
Giuliano...
Víte, že jsem nevinná.
Stojím si za postojem, který jsem zaujal jako žalobce.
Rozhodoval jsem se na základě skutků.
Podívejte, Amando...
V životě můžete udělat chyby.
A já se v některých věcech mohl mýlit.
Také je pravda, že existuje soudní pravda...
a skutečná pravda.
Můžeme udělat jen...
co je v našich silách, abychom zajistili shodu obou pravd.
Dvě pravdy?
Jedna pravda. Jsem nevinná.
Dnes je výročí dne, kdy jsem ztratil svého otce.
Miloval operu.
Jeho oblíbená byla Pucciniho Dívka ze Západu.
Hrála se ve Florencii.
Půjčil si kamarádovo auto, aby se na ni jel podívat.
Dva motorkáři, kteří jeli v protisměru, ho vytlačili ze silnice.
Zemřel v důsledku bezpráví.
A já jsem vyrůstal bez otce.
Byla to ta největší rána mého života.
A pak jsme tu my.
Spojeni tímto případem.
Odsoudil jsem vás, vy jste se mi ozvala a teď se setkáváme.
Je to velmi neobvyklé.
Je to něco, co se děje jen v knihách.
Nemyslím si, že je náhoda, že zrovna dnes...
se objevila moje vlastní Dívka ze Západu.
Bůh vidí, že oba trpíme.
Já vidím, že trpíte.
Jste muž rozpolcený na dvě části.
Skutečná pravda...
a soudní pravda?
Žalobce a muž?
Být sám proti sobě.
Chodit po světě jako dvě věci, které se nikdy nesetkají...
To musí být těžké.
Já bych takhle nemohla žít.
S duší v neklidu.
Zdravím, já...
Promiňte. Omlouvám se, že vyrušuji.
Došlo jí mléko.
Dobře, hned jsem tam.
Promiňte,
měla bych ji jít nakrmit.
Samozřejmě.
Žádná povinnost není posvátnější.
Taky musím jít.
Mám plány.
Takže...
Eureka je krásná.
Dar z nebes.
Změnila vás, víte?
Mateřství tohle dělá.
Ne.
Vlastně mě to nezměnilo.
Jak mě teď vidíte, taková jsem vždycky byla.
Mám vás vyprovodit?
Díky bohu. Ahoj. Amando? Jsi v pořádku?
- Je v pořádku? - Jo, jen to zpracovává.
Dobře. Co říkal?
Hodně věcí. Držel mě za ruku, mami.
- Panebože. - Já vím.
Omluvil se?
Ne, stojí si za tím, co udělal.
Jo. Takže je to hajzl.
- Ne, on mi věří. - Věří čemu?
Řekl, že jsi nevinná?
- Ne úplně takhle. - Jasně. Takže je to srab.
Ne, řekl, že věří člověku, kterého teď zná.
Že jak mě zná teď, nemohla jsem to udělat.
Takže to řekne veřejně?
Je zmatený. Mami, ten muž se snaží.
- Snaží se? - Snaží se. Ano.
Já prostě...
Celé ty roky, na každém kroku,
jsem se do tebe chtěla vtělit,
abych věděla, jak se cítíš, abych v tom mohla být s tebou.
Ale tohle, tohle je riziko pro tebe, tvoje dítě,
pro Chrise a ano, i pro mě...
A proč? Z jakého důvodu?
Naprosto zbytečně.
Zbytečně.
Mami.
Budu v autě.
V kolik říkal, že dorazí?
Před pěti minutami napsal, že parkuje.
Myslím, že to je on.
Raffo.
Amando.
Jo, jsem v pohodě.
- Eddo. - Ahoj.
Podívejme se. Vypadáš skvěle.
Ne, Eddo. To je jen mé pracovní oblečení.
Jak se máš?
Dobře.
Ahoj.
Panebože. Moc se omlouvám.
- Chris. - Tohle je Chris.
To je můj manžel.
- Rád tě konečně poznávám. - Já tebe taky.
A tohle je Eureka.
Cože?
Moje miminko.
- Je nádherná. - Děkuju.
Můžeme se jít na chvíli projít?
Jo.
- Jistě. - Jo?
Dobře.
Tak jdeme.
Hned jsme zpátky.
Co?
Ne, nic.
Vypadáš skvěle. Jako opravdový chlap.
Ty vypadáš úplně stejně.
Taky vypadám jako chlap?
Ne.
Ty lháři, vypadám staře.
Mám teď malé vrásky. Jsou vidět,
- když se směju. - Smějící se vrásky.
Skoro, vrásky od smíchu.
To je dobře. Znamená to roky smíchu, ne?
To nevím.
- Teď ty... Co? - Ne. Co?
Cože?
Je to prostě...
Jsme v Gubbiu.
Konečně, co?
Ano.
Konečně v Gubbiu.
Zdálo se to správné.
Takže jsi od něj dostala, co jsi potřebovala?
Od Migniniho.
Já nevím.
Možná. Možná jsem se zbláznila.
Ne, nezbláznila.
Člověk, který tě nevidí, jak chceš, aby tě viděl,
ti upírá svou přízeň.
Honíš se za ním, i když máš před sebou lásku.
Takže...
Je to běžné, lidé to dělají pořád.
Chtějí se usmířit s tím, kdo jim nejvíc ubližuje.
Jak se máš, Raffaeli?
Jak žiješ?
- Randění je těžké. - Opravdu?
Jo.
Když ženy zjistí, kdo jsem, nemají zájem.
Nebo ještě hůř. Mají zájem z úplně špatných důvodů.
Jo. Já vím.
A budování kariéry.
Dostal jsem šanci opustit Itálii, začít znovu v technologické společnosti.
- Jo? - Těšil jsem se. Jel jsem do Paříže.
- Jo? A jak to dopadlo? - Můj šéf si mě vygooglil.
„Promiň, chlapče, máš padáka.
„Jeď zpátky domů.“
Víš, na co často myslím?
Na co?
Na tu noc, kdy jsem zatáhla Meredith
na ten koncert, na který by se mnou nikdo jiný nešel.
Ten koncert.
Bylo to Le Grand Tango od Astora Piazzolly.
Byly jsme nejmladší v publiku nejméně o 30 let.
Házela jsem hlavou, jako bych byla na rockovém koncertě,
a Meredith bylo hrozně trapně.
Když to skončilo, ona odešla.
A já se rozhlédla
a uviděla jsem takového šprta s brýlemi,
jak se na mě dívá.
- Takhle. - Šprt? Ne, kulturista.
Samozřejmě. Svalnatý a hezký a...
- Jo. - Jo.
- A tenhle... - A šprťácký.
Tenhle pohledný šprt s brýlemi
přišel ke krásné modrooké dívce...
Děkuju.
A ptá se: „Promiňte, můžu si sednout vedle vás?“
A ona se usmála a řekla: „Ano.“
On mluví špatně anglicky.
- Ona mluví špatně italsky. - Velice špatně.
Jo, ale povídají si o hudbě.
A o Seattlu. A mají spolu hodně společného.
Lituješ, žes mě potkal?
Lituješ toho, Raffo?
Chci k tobě být upřímný.
- Dobře. - Dobře.
Byly chvíle, kdy jsem si to myslel.
Ano.
- Ale teď ne. - Ne?
Ne.
Člověk to cítí v srdci.
Bolí, píchá tě u něj. Láme se a způsobuje ti utrpení.
Ale... nepřeješ si, aby to tak nebylo,
protože to k tobě patří, je to tvoje nejdůležitější část.
Takže čeho lituji, je,
že jsi ten den šla domů, aby ses osprchovala.
Sakra.
Jo, já taky.
- Bože, kdybych ne... - Jo, já vím. „Kdyby...
-„Kdyby.“ -„Kdyby.“
Víš, proč jsem to udělala?
Proč jsem to ráno šla domů?
Protože jsem si chtěla obléct sukni.
Naplánoval jsi pro nás romantický výlet do Gubbia.
Díky tobě jsem se cítila, jako bych byla v romantickém filmu.
A já jsem se chtěla pro tu roli obléct.
Nepůjdeme ti koupit nějaké lanýže?
Nebo tady ještě chvilku zůstaneme?
- Ano? - Dobře.
Ahoj.
Když jsem za tebou chodila do vězení
a byla ubytovaná v Perugii,
čas mezi návštěvami byl tak dlouhý,
protože jsem tě mohla vidět
- jen na hodinu v úterý. - Jen na hodinu v úterý.
Bojovala jsem za tebe, jak jen jsem mohla.
Ale byly chvíle, kdy...
Byly chvíle, kdy mě někdo pozval na oběd
nebo řekl: „Uvolni se, pojď na piknik.“
Popíjela jsem lahodné víno a užívala si výhled jako je tenhle.
Někdo řekl něco, co mi přišlo vtipné, a já se rozesmála...
Cítila jsem se provinile.
- To je v pořádku. - Protože...
Protože jak se matka opovažuje smát, když je její dcera...
Měla jsi to horší než já. Ne, opravdu.
Já ne...
Nevím, jak jsi to zvládla.
Teď, když mám Eureku...
Kdyby se jí něco takového stalo,
asi bych to nepřežila.
Jsi ráda, že jsi tady?
Už 15 let jsem
definována něčím, co jsem neudělala.
Poprvé od svých 20 let
jsem měla pocit, že dělám něco, co mi můj život vrátí zpět.
Chtěla jsem, aby se mi omluvil. Ano.
Chtěla.
A myslela jsem si...
Myslela jsem, že možná potřebuju, aby mě viděl, abych mohla být v pořádku.
Ale pravda je, že už jsem.
Já jsem v pořádku.
Přišla jsem tam s laskavostí.
Jako člověk, na kterého jsem opravdu pyšná, a to je vše, co můžu udělat.
To je vše, co můžu udělat.
A asi jsem si myslela, že na mě taky budeš pyšná.
Hej.
Jsem na tebe opravdu moc pyšná.
Ale prosím, můžeme už odsud vypadnout?
Jo.
Ještě je tu jedna věc.
Zlato, jsi v pohodě?
Jo. Nevadilo by ti, kdybych tam šla sama?
- Ne. - Dobře. Díky.
Byl to osud, že tu noc byla doma Meredith a ne já.
Měla jsem štěstí.
Někteří lidé nás budou navždy spojovat.
Ale pravda je, že jsme byly jen dvě dívky na začátku našeho života.
Chodily jsme nakupovat do sekáče, pekly sušenky a jedly pizzu.
Prostě normální věci.
A mě štve, že se musím prohrabat více než deseti lety traumatu,
abych se dostala ke vzpomínkám na ni.
Chytrá, krásná Meredith.
Veselá i vážná Meredith.
Milující a hluboká Meredith.
Nikdy jsem neměla příležitost ji oplakat.
Ale myslím, že tím, že jsem se vrátila, konečně truchlím za nás obě, za životy,
které jsme mohly mít.
Nepředstavovala jsem si, že můj příběh bude takový.
A někteří z vás věří, že jsem nevinná.
Někteří si možná pořád myslí, že jsem vinná, a to je v pořádku.
Protože soudu je těžké uniknout.
Je těžké změnit vlastní názor, natož názor někoho jiného.
Změna není zaručená, ale je možná.
A já si nemůžu pomoct. Jsem to já.
Držím se naděje.