Faraone.
Kdo jsi?
Faraone.
Ukaž se.
Padneš.
Já jsem ničitel.
Tvá říše padne.
Já jsem ničitel.
Faraone…
Bohové.
Co je to?
Já jsem ničitel.
Můj pane.
Můj pane, je vám dobře?
Měl jsem sen.
Byl jsem obklopen temnotou.
Stín muže.
Hamane, postav do ulic hlídky.
Mezi námi je vrah.
Ano, Veličenstvo.
BIBLE: PŘÍBĚH O MOJŽÍŠOVI
2. ČÁST: RÁNY
V době Nové říše,
kdy se mohl odehrávat příběh Exodu,
Egypťané uctívali panteon božstev, mnoho bohů,
z nichž někteří měli zvířecí a jiní lidskou hlavu,
a ti na sebe brali různé aspekty světa přírody,
které pak mohli využít a sloužit egyptskému lidu.
Faraon byl vnímán jako prostředník
mezi lidmi a bohy.
Takže vytvářeli sochy s velkýma ušima,
což znamenalo, že mohli naslouchat lidem
a modlit se k bohům o to, co lidé žádají.
Faraon byl napůl božská bytost. Byl v podstatě Bohem na Zemi.
Byl prostředníkem mezi světem smrtelníků a božským světem.
Skutečné drama knihy Exodus se neodehrává mezi Mojžíšem a faraonem.
Trochu ano, ale ve skutečnosti je mezi izraelským bohem Jahvem
a egyptskými bohy.
To je to skutečné napětí.
A kdo bude mít právo na izraelský lid?
Budou sloužit faraonovi jako otroci,
nebo budou sloužit Jahvemu jako věřící?
GOŠEN
Vrátíš se do Egypta.
Faraon Hebrejce nikdy neosvobodí.
Bude se bránit a já ho za to zmlátím.
Patří našemu velkému předkovi Josefovi,
který byl synem Jákoba,
který byl synem Izáka,
který byl synem Abrahama.
Mojžíš poznává svou izraelskou identitu
až v pozdější fázi svého života.
Řekla bych, že je křížencem Egypťana a Izraelity.
A poznání svobody,
vyrůstání ve svobodě
mu také umožnilo přístup k tomu, co svoboda znamená.
Zachránce Izraelitů musel být někdo,
kdo nebyl uprostřed traumatu,
protože lidé uvnitř,
Bible je popisuje jako ty s kocer ruach, krátkostí ducha.
Nedokázali si představit jiný život než ten, který tehdy prožívali.
Chtělo to někoho, kdo vidí větší svět.
Někoho, kdo žije na dvoře faraona.
HLAVNÍ MĚSTO EGYPTA
Nejde jen o to, že Mojžíš jde proti faraonovi,
nespravedlivému vládci, ale že ho důvěrně zná.
Vyrůstal v téhle rodině, má k ní vztah.
A tak se zde politický rozměr
a osobní rozměr zcela prolínají.
V sázce je toho tolik.
Má za úkol osvobodit celý národ.
Nejde tedy jen o jeho vlastní osud,
ale je pověřen velmi těžkou misí.
Stát!
Chci vidět princeznu Bithii.
Ztrať se, vidláku.
Chyťte ho!
Jmenuju se Mojžíš!
Řekněte princezně, že se její syn vrátil!
Kde je?
Okamžitě otevřete.
To je on!
Má paní.
Nech nás.
Miláčku.
Není to tu pro tebe bezpečné.
Vím, že jsi toho muže nezabil,
ale jsou tu jiní, kteří tě za to potrestají.
Musíš okamžitě opustit město.
Zjistil jsem to.
Už vím, co se stalo, když jsem byl malý.
Mám bratra.
Sestru.
A svou první matku.
Přišla…
Přišla jsem o dítě.
Narodilo se mrtvé.
Myslela jsem, že se utopím v Nilu.
Ale řeka mi dala nový život.
Dala mi tebe.
Přichází faraonova dcera se svými služebnými.
Přichází k Nilu a slyší pláč.
A vidí tu malou archu.
Natáhne ruku a její paže se natáhne.
Zdvojnásobí svou délku a prodlouží se. Natahuje se.
A ona přinese archu a otevře ji.
A světlo opět zalije svět
při pohledu na to dítě
a ona okamžitě ví, že je to hebrejské dítě.
Jsi tak krásný.
- Jedno z hebrejských dětí? - To už nikdy neříkej!
Je to dar.
Ano.
Ano, jsi dar.
Ale má paní, to není něco, co si můžete nechat.
Dobře si rozmysli, než mi řekneš, co mám dělat.
Vezmeme ho do paláce.
Nikdo o mé ztrátě neví.
Bude to moje dítě.
A kdyby to tvůj otec zjistil?
Máme tajemství.
Společně.
Budeme mu říkat Mojžíš.
Zrozený z vody.
Můj Mojžíš.
Egyptské jméno?
Pro egyptského prince.
Faraonova dcera dá dítěti,
které vytáhne z Nilu, jméno Mojžíš,
nebo hebrejsky Moše.
Příběh se vypráví o egyptské princezně,
která nemluví hebrejsky
a neměla by důvod dát tomuto dítěti hebrejské jméno.
Jsme tedy konfrontováni s touto úžasnou ságou,
kdy se objevuje velký osvoboditel židovského národa
na scéně v Egyptě se slovy: „Bůh mě poslal, abych vás osvobodil,“
a má toto jiné křestní jméno.
Bylo by to, jako kdyby se dnes zjevil židovské komunitě
a jmenoval se Karim, nebo Mary Jane,
nebo nějak jinak z dominantní jiné kultury.
Mojžíš je nazýván jménem, které mu dala faraonova dcera.
Midraš se pak následně snaží uvést tyto dva verše
do vzájemného souladu
a říká, že princezna, Bat Farao, dcera faraona,
byla Bohem adoptována jako dcera Boží.
Bat ja, „Bitia“, dcera Jaha.
Dcera hebrejského boha.
Nikdo jiný není nazýván dcerou Boží.
Nikdo jiný.
Je to naprosto jedinečné jméno, Batja.
Zas potřebuju tvou pomoc, mami.
Je to pravda.
Toho muže jsem zabil.
Odejdi.
- Teď. - Nemůžu.
Řekli mi, ať se vrátím.
Řekli?
Kým?
Bohem.
Kterým?
Tím samým Bohem, který mě k tobě přivedl jako dítě.
Bohem Hebrejů.
Řekl mi, abych vedl svůj lid ke svobodě,
abych je odvedl zpět do jejich domova v Kanaánu.
On těm lidem nikdy nedá svobodu!
Poslouchej mě. Zítra má princ narozeniny.
Žádný faraon nemůže v tento den odmítnout přání svých poddaných.
Mojžíši, poslouchej mě.
Můj bratr měl sen, předtuchu.
Byly zatčeny stovky lidí.
Zatčení jsou mučeni!
V takové ráži jsem ho ještě neviděla.
Jdi hned, pryč z města.
Dokážu žít, aniž bych tě znovu viděla, když vím, že jsi naživu.
Snaž se projít nepozorovaně.
K faraonovi se nesmí nikdy donést, že ses vrátil.
Slib mi to.
To ti nebylo dobře.
Mýlíš se. Padne to.
Padlo mu dobře. Je to prorocké roucho.
Dost.
Moje žena má pravdu.
Nejsem hoden těchto šatů.
Jsem, který jsem…
a který budu.
Odpusť mi, můj Pane.
Kde je tvá víra, Mojžíši?
Bojím se.
Budou tři znamení, která faraonovi dokáží, že jsem Hospodin.
Máš-li víru,
budou ti dána, abys je odhalil.
A když zklamu?
Kdyby mělo Slunce nebo Měsíc pochyby,
okamžitě by zhasli.
Myslím, že vztah mezi Mojžíšem a Bohem byl tak opravdový.
A to: „Dobře, Bože, říkáš mi, abych to udělal,
ale mimochodem, takhle se cítím.
Mám pár otázek. Mám nějaké problémy.“
V Mojžíšově příběhu v Koránu
po něm Bůh žádá, aby udělal tyto velmi těžké věci,
o kterých ví, že je nemůže udělat vlastní silou.
A tak si myslím, že v mnoha ohledech je čtenář Koránu, někdo, kdo mu naslouchá,
požádán, aby se vžil do této role
a řekl si: „Jaká jsou velká volání mého vlastního života?
A jak mám navázat vztah důvěry s Bohem,
s tou všemohoucí silou, která mě provede mou cestou?“
Dnes slavím osmnácté narozeniny svého syna.
A nyní, jak je zvykem,
se chci podělit o požehnání tohoto příznivého dne
se svým milovaným lidem.
Kdo z přítomných by mě chtěl požádat o laskavost?
Nechte nás projít.
Ukaž jim znamení.
- Slyšel jsi, co řekl král. - Ne pro váš druh.
Budou tři znamení, která faraonovi dokáží, že jsem Hospodin.
Je to znamení.
Bůh dává Mojžíšovi tři znamení,
aby se Mojžíš mohl prokázat nějakým pověřením.
Je třeba, aby mu věřili.
Je mu řečeno: „Dej si ruku do pláště.“
A když ji vytáhne, je malomocná.
Jako smrt.
Ty.
Promluví!
Mojžíši.
Vrátil ses.
On ho zná.
Oblečený jako žebrák.
Dokonce i jako vrah.
Předpokládám, že sis přišel pro odpuštění pod záštitou tohoto výjimečného dne.
Rozhodl jsem se…
ti ho udělit.
Nechť je trest za vraždu zrušen.
To nejcennější na světě je svoboda člověka.
Žádáme, abyste nám ji udělil.
Jak se stalo.
Propusť můj lid!
- Tvůj lid? - Hebrejce.
Hebrejce?
Nejsi Hebrejec.
Proč se vydáváš za prosťáčka?
Prosím tě, nech nás odejít do pouště uctívat našeho Boha.
Našeho Boha?
Řekni mi, velkovezíre, slyšeli jsme někdy o nějakém hebrejském bohu?
Píší o něm v Knize dne?
Ne, můj pane.
Nebyl náhodou někdy zmíněn v Knize mrtvých?
Ani jedním slovem, můj pane.
Tak kdo to tedy je?
Je to bůh, který umí dělat zázraky.
- Já to viděl na vlastní oči. - Ukaž.
Ukaž mi, co ten tvůj bůh dokáže.
Had je jedním z egyptských bohů.
Je to uroboros.
Je spojen s Nilem.
Má speciální kouzelnou hůl, kterou dokáže proměnit v hada.
Proměnit ho v symbol Egypta.
Čarodějové.
Předveďte pravou magii.
Egypťané byli známí svou magií.
Pokud chcete přinést znamení, chcete-li ovládnout Egypťany,
musíte je ovládnout něčím, v čem jsou dobří.
A to, v čem byli dobří, byla magie.
Egyptská magie, neboli heka, jak ji nazývali,
byla založena spíše na psaném nebo mluveném slově.
Odtud skutečně pocházela ta moc nebo ta božská síla.
Symbolicky, had,
pohlcuje egyptskou královskou rodinu, moc a autoritu.
Protože faraoni nosili aspoň nějakou dobu pokrývku hlavy podobnou kobře.
Veličenstvo, tohle je víc než magie.
Tento muž slouží bohu mocnějšímu, než je ten náš.
Zatkněte ho.
- Bratře… - Ticho.
Já nevím.
Žádáme jen o tři dny.
Proč bych měl poslouchat vašeho boha?
Jaká města dobyl?
Jaké bitvy vyhrál?
- Ano. - Ano.
Stvořil nebesa, zemi a všechno na nich.
Lžeš.
Jsem pánem světa,
milovaný bohy, kteří stvořili mě i Nil.
Ne, je jen jeden pravý Bůh.
A tento Bůh, můj Bůh, stvořil tebe!
O tom bohu jsem nikdy neslyšel!
Musí mluvit.
Jménem svým i svého syna
děkuji Ra a Isis za tuto nečekanou podívanou,
která se postarala o skvělou zábavu.
Odveďte ty blázny z našich očí.
Ven!
Řekl bych, že faraonovou nejméně vykupitelnou vlastností je jeho arogance,
která ho pak dokonale staví proti Mojžíšovi,
neboť hlavní Mojžíšův charakterový rys je popsán jako pokora.
Je to arogance proti pokoře v plné parádě.
Ukázali jsme jim to. Na vlastní oči viděli sílu našeho Boha.
Já ho znám. Nemůžeme si být ničím jisti.
Vypadněte!
A měli jste vidět, jak se faraon tvářil.
- Poslouchej. - A pak…
Bůh mi řekl, že se faraon postaví na odpor a on ho za to udeří.
Faraon se vzepřel, a přesto ho Bůh nezasáhl.
Rozumíš?
Pověz mi o Eliezerově narození.
Cože?
Moje sestry a všichni
říkali, že druhý porod bude snazší než ten první.
Řekni mi, co si pamatuješ.
Trvalo to víc než tři dny.
Byl jsem si jistý, že to nedá.
A ty taky ne.
A přesto to tak nebylo.
Bůh tvého strýce možná ještě ztrestá,
ale může to trvat déle, než čekáš.
Možná to bude těžší,
dost na to, abyste vyli ke hvězdám jako já.
Záleží to na Bohu.
Tito lidé se dívají na tebe.
Kdo jsem já, abych je vedl?
Ty jsi ten, kdo mluví s Bohem.
To jsi ty.
Neuplyne den, kdy bych se necítil nějakým způsobem
nejistě, úzkostně nebo nedostatečně.
Myslím na Mojžíše v celé jeho slabosti.
Má kriminální minulost. Hrozný záznam v rejstříku.
Má za sebou 40 let zapomnění a Bůh si ho vybral.
„Použiji tebe.“
Mojžíšův příběh je tak důvěrně známý,
protože se všichni vidíme v jeho životě,
v jeho otázkách, v jeho zápasech s Bohem.
„Bože, vybral sis špatného člověka.“
Celé ty roky jsi mě zrazovala.
Po té ztrátě jsem ho považovala za dar od bohů.
Musela jsi být v zajetí šílenství, když jsi takhle lhala otci.
Náš otec nařídil vraždu všech těch nevinných hebrejských dětí,
to bylo šílenství!
Ohavnost!
Jít proti jeho nařízení na nás přivolalo klatbu.
Viděl jsem věci, které ty ne.
Pokud se chceš radit se zrádci,
mohu ti to zařídit v žaláři.
Nedokážu vysvětlit tu moc, jakou nám dnes ukázal. A ty?
Jsi moje krev.
Pouto mezi námi je nezničitelné.
Musíš se rozhodnout.
Ke komu jsi loajální?
Podřadný dělník není pro vaši říši hrozbou.
Zorganizuji jeho popravu.
Nenechám se vyprovokovat k neuváženému kroku.
Tito muži mluví za Hebrejce a neměli by z nich být mučedníci.
Jde to i jinak.
Ti, kdo mají čas navštívit poušť,
nemohou pracovat dost usilovně!
Od této chvíle
už Hebrejci nebudou dostávat slámu na výrobu cihel.
Budete se škrábat v hlíně, abys získali slámu sami pro sebe
a zároveň plnili stejnou kvótu!
To nás všechny zabije.
V království není místo pro flákače!
Budete pracovat ještě usilovněji!
- Vždyť to už děláme! - Nikdo nepracuje víc než my!
Takže teď vidíme důsledky této pošetilosti.
Doufám, že se na vás náš Bůh dívá a soudí vás.
Co mám dělat?
Co? Ignorovat Boží příkazy?
Ne, měl jsi trpět
tak jako my, než ses nás odhodlal nás vést.
A to teď budeš.
Pán si vyžádá, co bude chtít.
A faraon promění tenhle lom v náš hrob!
Styď se!
Styďte se všichni!
Čtyři sta let dřiny v hlíně je málo!
Chcete faraona za pána?
Pána utrpení?
Nebo nechcete mít žádného pána?
Musíme bojovat za svobodu.
Dát vše všanc.
- Ano! - Ano.
Svoboda není daná. Je třeba si ji vzít!
- Ano. - Ano.
Poslouchejte Mojžíše.
Ať nás vede.
- Ano. - Ano.
Mojžíši!
Matko! Siporo!
- Mojžíši! - Matko!
Matko!
Pomoz mi!
Jdeme!
Jsem, který jsem a který budu.
Šel jsem za faraonem a splnil tvůj příkaz
a život se stal bídným.
Pamatuj, kdo jsem, Mojžíši.
Jdi si ráno promluvit s faraonem při jeho procházce kolem Nilu.
Proč? Faraon nás nikdy nepustí.
Udělej, co říkám.
Jdi s Áronem.
Využij své hole.
Měj víru, Mojžíši.
Matko.
To jsem já.
- To jsem já, Mojžíš. - Synu…
Byl tu Bůh.
Cesta je určená, synu.
Ukaž jim cestu,
ať už vede kamkoli.
Ukážu.
Ukážu, matko. Ukážu.
NIL
„Hospodin tedy Mojžíšovi řekl:
,Faraon je neoblomný,
odmítá propustit lid.
Ráno jdi za ním. Až půjde faraon k vodě,
půjdeš mu naproti a na břehu Nilu se mu postavíš do cesty.
Vezmi s sebou tu hůl, která se proměnila v hada.‘“
Zadržte ho.
To se nás tak bojíte, že nás nenecháte ani promluvit?
Přišli jsme se zeptat znovu.
Nechte nás jít do pouště, abychom mohli uctít našeho Boha.
Boha, který pošle vraha, aby za něj mluvil?
Když budu muset, zas odejdu s krví na rukou.
Vyhrožuješ mi?
Nepokládejte za slabost, že nás necháte jít.
Je to síla.
Odvažuješ se mi říkat o slabosti a síle?
Mně, válečníkovi?
Jsi muž, který dokáže srazit národ na kolena.
To víme.
Ale můžeš vládnout s láskou a být za to odměněn.
Takže ti leží na srdci můj zájem.
To jsou slova proměněného.
Malého ztraceného chlapce převlečeného do role proroka.
A teď předstupuješ přede mne…
Bez loajality a vděčnosti k těm, kteří ti dali všechno.
Stvořila tě egyptská říše.
Mojžíši, Hebrejci tě jen zmátli.
A tvůj Bůh,
ten tě zavede do propasti.
Pohleď na moc mého Boha.
Bůh je velký!
Nyní je všechna voda v Egyptě krví.
Tvůj lid bude vyprahlý žízní.
Budou pít víno, dokud nebudou mít opět vodu.
A budou se cítit o to lépe.
Nedostanete druhou šanci udělat první dojem.
Muselo to být něco, co by upoutalo pozornost faraona v Egyptě
a rozhodně signalizovalo, že Bůh to s tím osvobozením
myslí vážně.
Vzít Nil a proměnit ho v krev.
Místo aby byl zdrojem života,
je zdrojem smrti.
Nemáme tu problém s vodou.
Ta naše pochází z posvátného zdroje.
Rány jsou ve skutečnosti tím, že izraelský Bůh napíná své svaly
proti egyptskému panteonu,
protože tyto rány představují egyptská božstva.
Takže například první rána mění Nil v krev.
A Nil je životem Egypta.
Bůh Nilu je Hapi, androgynní božstvo.
A krev Nilu,
to může být, jako by byl Hapi zraněn nebo dokonce zabit.
A tak je všude krev.
No tak!
„Všichni Egypťané ale museli kopat kolem Nilu, aby našli pitnou vodu.
Nilskou vodu totiž nebyli s to pít.“
Ani faraon se nemohl sedm dní napít.
Žvýkal trávu, aby se z ní pokusil dostat trochu tekutiny,
protože vždy, když se chtěl napít vody, změnila se v krev.
V Egyptě se objevuje nová moc
a stará moc touží poznat své hranice.
Je hotovo?
Brzy, Veličenstvo.
Veličenstvo, princezna chce vědět,
kdy budete připraven mluvit s Hebrejci.
Ať počkají.
Hotovo, Veličenstvo.
Faraone, přicházíme vyjednávat v míru.
Otrávili jste mi řeku.
My ne.
To Bůh.
To jsou mizerné triky, které dokáží moji kouzelníci.
Narušili jste řád mého království.
Je jen jeden vhodný trest.
Je to můj syn.
A pro Hebrejce je důležitý.
Řeka se vrací do normálu.
Proč rozhořčuješ své pracovní síly a podněcuješ vzpouru?
Protože říká, že je Hebrejec,
bude s ním tak zacházeno.
Zapřáhněte je do práce.
Ubohé triky.
Korán popisuje faraona jako někoho, o kom by se dalo říct, že je povýšený
a povýšenost je dokonalý překlad, protože vystihuje tu podstatu,
že si o sobě myslí, že je vznešený když slyší toto poselství proroctví,
aby nebyl tyranem v zemi
a aby uznal, že Bůh je nadřazený všem bytostem.
On nemůže toto poselství slyšet,
protože jeho vlastní ego stojí v cestě tomu,
aby slyšel, co Mojžíš říká.
No tak!
Do práce!
- Přestaň! - Do práce!
No tak!
Makejte! No tak!
No tak!
„Hle, celé vaše území zasáhnu žábami.“
Do toho!
„Řeka tak bude hojně vyvádět žáby,
které budou vylézat a lézt do tvého domu.
Do tvé ložnice, na tvé lože,
do domů tvých služebníků,
do tvých pecí a do tvých hnětacích nádob.
A žáby budou vylézat na tebe,
na tvůj lid i na všechny tvé služebníky.“
Druhá rána je rána žab.
A tyhle žáby se množí.
A shodou okolností je egyptským božstvem plodnosti Heket
zobrazovaná s žabí hlavou.
Takže máte první dvě rány
a otázka zní, kdo má na starosti Nil?
Je to Hapi nebo Jahve?
Kdo má na starosti plodnost? Heket nebo Jahve?
Existují příběhy o tom, jak se to ve městech hemžilo žábami,
jak někdo spal a pak ho pokryly žáby.
Všude na něm byly žáby, takže se ani nemohl postavit.
Jedli byste a žába by vám skočila do pusy.
Je to opravdu hollywoodsky šílený horor.
Člověk, ne bůh.
Kouzelníci dokázali udělat totéž.
Dokázali zopakovat první dvě rány, což je Nil a žáby.
Ale nepovedlo se jim to zarazit.
Dokážou zavést chaos, ale nemohou zavést řád.
Řád může zavést jen Jahve.
„Faraon si zavolal Mojžíše a Árona a řekl jim:
,Modlete se k Hospodinu, ať mě i můj lid zbaví těch žab
a já propustím váš lid, aby obětovali Hospodinu.‘
Mojžíš mu odvětil:
,Abys poznal, že není nikdo jako Hospodin, náš Bůh, stane se, jak říkáš!‘
Žáby pošly v domech,
na dvorech i na polích.
Shrabali je na spoustu hromad a zemi naplnil hrozný puch.
Když ale faraon pocítil úlevu,
znovu se zatvrdil a neposlechl Mojžíše s Áronem,
jak Hospodin přesně předpověděl.“
Když se snese několik prvních ran,
mnoho faraonových rádců mu říká: „Nevzdávejte se.“
Ale poměrně rychle se karta obrací
a zanedlouho mu všichni rádci říkají:
„Je třeba ustoupit.“
Ale on to nevyslyší.
Máme tu hebrejského boha z daleka,
jehož lid je zotročen, což znamená, že je slabý,
napochoduje na egyptské území
a v podstatě několik kapitol svádí lítý boj a on nepřestane.
Co to je?
Vši!
Jsou všude!
Egypťané se vší velmi báli.
Byli posedlí čistotou,
takže si holili celé tělo i hlavu.
Dokonce i ženy neměly žádné vlasy nebo jen velmi krátké
a nosily paruku, aby se jim na těle nevyskytovaly vši.
Rány se mají stupňovat,
aby ukázaly Boží neúprosnost,
že Bůh bude trestat stále přísněji, aby vykonal svou vůli.
Běžte pryč!
„Tehdy Hospodin Mojžíšovi řekl:
,Pošlu roje much.‘
Do faraonova paláce se vrhly husté roje much.
Po celém Egyptě byla země zničena mouchami.“
Moji čarodějové nemohou vyrobit roje hmyzu.
Je to znepokojující.
Má schopnosti, které my nemáme.
Nevím, co mám dělat.
Říká, že má na své straně jednoho boha.
Jednoho.
Může být jeden bůh větší než mnoho?
Co s ním uděláme?
Ty jsi jediný pravý vládce.
Hebrejci mají jen jednoho boha.
Mluví prostřednictvím jen jediného člověka.
Odděl ho od jeho lidu.
Ať mu nedůvěřují.
Není jedním z nich.
Faraon s tebou chce mluvit.
Máš se hned dostavit na jeho dvůr.
Přijdeme okamžitě.
Pouze Mojžíš.
Mojžíši.
Prosím, připoj se ke mně.
Dej si víno.
Je lepší než voda.
Chybělo ti to během tvého vyhnanství?
Tenhle luxus?
Život v poušti má své výhody.
Cítíš se blízko Bohu.
Takže…
Co budeme dělat?
Mojžíši, ta tvoje magie mě porazila.
Jsem zničený.
Řekni mi, co chceš?
Řekli jsme,
že chceme jít do pouště a přinést oběti našemu Bohu.
Poslužte si.
Přinášejte své oběti,
jen je přinášejte tady ve městě.
To není možné.
Všechno je možné.
Oběti, které přinášíme,
jsou pro tvůj lid ohavností.
Nařídím svému lidu, aby to toleroval.
Poslechnou.
Potřebujeme jen tři dny.
Dva muži.
Dva bohové s odlišnými názory.
Respektuji, že jsi Hebrejec.
Ale my jsme rodina, Mojžíši.
Egypt patří i tobě.
Je to tvoje země.
Tohle je tvůj lid.
Trpí.
Najdeme kompromis.
Dej si víno.
Máme dva dny.
Dva dny?
Víc mi nedal.
Můžeme jít. Všichni.
Dva dny.
Dva dny by mohly stačit, pokud budeme cestovat přes noc.
S našimi ženami a dětmi?
Všichni.
Mohlo by to fungovat.
Mojžíš zná poušť.
Naši lidé ne.
Pro mnohé z nich to bude poprvé, co se ocitnou mimo Gošen.
Budou vyděšení.
Jak je máme přesvědčit, aby do toho šli?
Přiměl jsem ho souhlasit se dvěma dny.
Co kdy předtím nabídl?
Jaké to bude pro naše lidi na poušti?
Mám pocit, že jsme…
Jsou to upoutaní lidé.
Poznali strádání, ale…
ne shánění potravy.
Neví, co to je vládnout si sám.
Mojžíši, přijď, prosím.
Je to blízko.
Matko.
Matko, to jsem já.
To jsem já, Mojžíš.
Miluju tě, Mojžíši.
Za dva dny odjíždíme, matko.
Jen dva dny.
Budeme volní.
Budeš volná.
Matko.
- Matko. - Odešla.
Nikam neodešla. Matko.
Matko!
Drahý bratře, opustila nás.
Slunce dosáhlo zenitu.
Je čas, Mojžíši.
Přestaňte pracovat!
Jděte domů a shromážděte své blízké.
Okamžitě vyrážíme do pouště!
Faraon nařizuje!
Slyšeli jste, že dnes můžete přestat pracovat
a jít obětovat do pouště!
To je lež!
Váš faraon nic takového nepovoluje!
Dnes a zítra budete pokračovat v práci!
- Faraon nám slíbil… - Nic takového neudělal.
Bylo nám slíbeno volno a bereme si ho.
Přestaňte!
Zpátky do práce!
Všichni zpátky do práce!
Nech to být. Pojď.
Zpátky do práce. Nech to být!
Zase jsi mi lhal!
Špatně jsi to spočítal.
Věřil jsem tvému slibu.
Rozmlouvám s bohy.
Nemohu nic slíbit.
Tvůj lid ti nyní nedůvěřuje.
To se muselo stát.
Nejsi jedním z nich, Mojžíši.
Možná máte společnou krev, ale co z toho?
Chceš jim dát jejich starého Boha,
ale kolik tvůj lid ví o tom bohu ve srovnání s jejich faraonem?
Záleží mi na nich.
Prosil jsem Osirise, Hora a Isis, aby se jim dařilo.
Měli by beze mě jídlo?
Vodu?
Střechu nad hlavou?
Bůh jim tu cestu neusnadnil, protože my si cestu neusnadňujeme.
To není život.
Už se vám někdy stalo, že jste se poučili nebo jste si to alespoň mysleli,
ale ve chvíli, kdy to začne být pohodlné,
kdy to začne být snadné, tak na to poučení zapomenete?
Nevíte, co jste se naučili?
Co je potřeba k tomu, abyste se poučili? Obtížnost.
Musíme to okamžitě zastavit.
- Musíme uzavřít mír s faraonem. - Ne!
Žádný mír!
Mojžíš má pravdu.
Čím horší to uděláme jemu, tím horší to udělá nám.
Pro Boha není ničím!
Nic víc než vlas k vytržení.
Tak proč prostě faraona neodstaví?
Nestrhne brány, nezabije stráže a nenechá nás jít?
Když je náš Bůh všemohoucí, proč to prostě neudělá?
Máme-li se stát vlastním národem,
bude to chtít sílu.
Myslíte si, že i když získáme svobodu, bude to snadné?
Ne.
Bude těžké zabrat půdu,
vybudovat si budoucnost.
Těžší než postavit chrám. Těžší než postavit tisíc chrámů!
A jediné, co nás povede, bude síla a víra.
Proto jsme zkoušeni.
Datane.
Řekni svým mužům: „Počkejte, trpte.“
Faraon bude trpět víc.
Zjevným publikem této rány byl faraon,
a v menší míře
si myslím, že byla určena hebrejskému lidu,
protože si myslím, že byla použita k tomu, aby je přesvědčila a ilustrovala jim,
že to, co se děje, není nic, co by mohli zařídit,
nic, co by mohli udělat sami.
Byli tam 400 let
a nedokázali se vyhnout a obejít uvržení do otroctví.
A přesto sledují, jak jejich Bůh bojuje jejich jménem,
aniž by pro to sami museli hnout prstem.
Jsem, který jsem a který budu.
Můj Pane.
Zítra
uhyne veškerý dobytek ve faraonově království.
A pak se faraon vzdá?
Ne. Nemůže si pomoci.
Zatvrdil jsem jeho srdce.
Ale můj pane, nebylo by lepší nechat ho ustoupit?
Bůh říká Mojžíšovi: „Zatvrdím faraonovo srdce.“
Tuto pasáž,
kdy Bůh říká, že zatvrdil faraonovo srdce,
můžete číst tak, že mohl nechat izraelský lid odejít,
ale tím, že se u faraona přimluvil a změnil jeho názor, chtěl něco naznačit.
Bůh rozhoduje o tom, co se stane, i když je to paradoxní.
V islámském chápání se srdce zatvrdí,
když pokračuje na cestě, na níž je zbloudilé.
Je to řada rozhodnutí v průběhu času,
která pak společně vedou k tomu, že se člověk uzavře před vedením.
Existuje proces zatvrzování srdce.
Napadá mě analogie se současnou lékařskou vědou,
kde se cholesterol nehromadí jen tak a nepřivodí někomu infarkt.
Je to postupný proces tvorby nánosů v srdci.
Ví, že následkem jeho zatvrzelého srdce bude nespočet mrtvých,
a přesto neví, jak ustoupit.
Z morálního a etického hlediska
je myslím důležité, že jakkoli věříte ve schopnost lidí se vykoupit a polepšit…
Máme rádi hezké příběhy o vykoupení.
Myslím, že nás Bůh učí, že někteří mohli být tak zlí,
tak hrozní, že tuto schopnost ztratí.
„Pokud je však odmítáš propustit,
dávej pozor: Hospodinova ruka dolehne na tvá stáda. Vše, co máš na pastvinách,
koně, osly, velbloudy, skot i brav,
zasáhne prudký mor!“
Kdy se to stalo?
Přes noc.
No tak. Prosím, vstávej.
Nemůžeme to brát příliš těžce.
Můj pane.
Zásoby obilí dnes ráno nedorazily.
Nemáme zvířata k tažení vozů.
Všechna jsou mrtvá.
Všechna?
Všechna, kromě těch u Hebrejců.
Krávy a koně onemocní.
Nemáme důkaz, že to byl on.
Zůstaň vzadu.
Tenhle faraon byl tak zahleděný do svého pocitu povýšenosti,
že pro nikoho jiného nezbylo místo
a kognitivní disonance mezi tím, že se vše hroutí
a já stále pokračuji, mi připomíná Hitlera.
Hitler byl nakonec tak oddaný svému chorobnému poslání, že neviděl,
že se celé jeho království hroutí.
A myslím, že stejně tak,
myslím, že faraon byl tak zaslepený vším, co se dělo,
protože se díval jen dovnitř.
Když dával všechny zázraky a znamení, faraon stále věřil, že je Bůh.
V Koránu je verš,
kde faraon oslovuje jednoho ze svých lidí nebo ministrů a říká:
„Postavte mi vysokou budovu,“ nejspíš pyramidu,
„abych dosáhl k nebi a viděl tohoto Mojžíšova Boha.“
A tento narcismus dospěl do fáze, kdy skutečně chce vystoupit k nebi,
aby viděl toho Boha, o kterém Mojžíš mluví.
Nemohl uvěřit, že existuje někdo mocnější než on.
Třicet sedm lidí onemocnělo tyfem
a v ženských ubikacích se objevily vši,
takže celkový počet je…
350…
v paláci.
Mám pokračovat?
Pane?
Kdyby byl tak mocný, byl bych taky postižen.
Nemůže se dotknout boha!
„To Hospodin chrlil kroupy.
Nic takového se v celém Egyptě neudálo ode dne, kdy se stal národem.
Po celé egyptské zemi potlouklo to krupobití
vše, co bylo na poli – jak lidi, tak dobytek.
Jen v gošenském kraji, kde bydleli synové Izraele,
žádné krupobití nebylo.“
Mám tě ráda, bratře.
Žádám tě, abys ho uposlechl.
Protože ho taky máš ráda.
Lidé budou hladovět.
Tisíce lidí.
Pokud faraon neustoupí.
A ustoupí?
Doufejme.
Výraz „faraon“
dodnes používáme v arabštině, v moderní standardní arabštině pro…
Dokonce je z něj sloveso.
Někdo, kdo je pyšný, někdo, kdo se chlubí,
někdo, kdo neposlouchá, někdo, kdo se vzpírá…
Kdo se chce všem vzepřít.
Je to faraon. Chová se jako faraon.
Nechci se pouštět do politiky, ale většina autokratických režimů
má diktátora, který se chová stejně.
Lidé jako faraon existují i dnes.
Vaše Veličenstvo.
Nikdo nepracuje.
Lidé budou hladovět.
To se nedá vydržet.
Nemůžeme pokračovat touto cestou.
Můj Pán neustoupí,
dokud nám nedáte, o co jsme žádali.
Řekni svému pánovi, ať zastaví to krupobití.
Pak si můžeme promluvit.
Dokázal jsi, že jste pod ochranou boha.
Ze zdvořilosti vůči němu
nechám tvůj lid odejít do pouště a obětovat.
Velkorysé, Vaše Veličenstvo.
Nicméně…
Dny putování pouští mohou mladému člověku zavařit mozek.
Proto necháte své děti ve městě.
Jako ochránce tvého lidu jim to dlužím.
Naše děti musí jít s námi.
- Proč? - Tak to přikazuje náš Pán.
To je to, co přikazuji já!
Můj pane!
Máme zásoby obilí na sedm let.
Jsme nejlepší zemědělci na světě.
- Ustojíme to. - Faraone!
Dej mi, co požaduji,
nebo ti přísahám, že horda kobylek sežere všechno obilí v tvé zemi!
Pro dobro svého lidu ustup.
„Hospodin přihnal do země východní vítr, který vál celý ten den a celou noc.
Východní vítr přinesl kobylky.
Kumulativní účinek těchto ran,
když nebyly zásoby vody
a mouchy a všechen hmyz, který by napadl
a sabotoval zásobování potravinami,
který by ničil život a hospodářství,
rezonoval, protože to bylo tak skutečné
a zasáhlo to životy lidí přímo tam, kde žili.
Bůh vypráví příběh.
Mluví s Izraelity
a příběh, který jim vypráví, je totální demontáž
toho, co je podle nás zdrojem moci.
Bůh jednu po druhé demontuje zemi, ekonomiku, smysl pro autoritu.
„Kobylky sežraly všechno, co zbylo po krupobití, byliny i ovoce na stromech.
V celém Egyptě nezůstalo nic zeleného,
stromy ani polní byliny.“
Faraone, vyslyš naše volání!
Otče…
Viděl jsem lidi před palácem.
Umírají hlady.
Prokazujeme se nejen tím, čeho dosáhneme,
ale i tím, co vydržíme.
Proč jsme to vydrželi?
Já jsem faraon.
Ty, můj synu, budeš jednou faraon.
Jsme řád, pilíře tohoto mocného království.
Pokud ustoupím bohu Hebrejců,
pokud budu…
poražen…
základy se zhroutí.
Zmizíme.
Není to porážka, bratře.
Je to pokora a rozum.
Je to pokrok.
Bohové mohou žít v míru.
Seti a Horus se usmířili.
Rozdělili si svět.
A já mám rozdělit svět, který už je můj?
Otče, když dáš Mojžíšovi, co chce,
dovedeš náš lid zpět k prosperitě.
Budeš kvůli tomu větší, ne menší.
Nemohu být učiněn větším, než jsem.
Budu oslaben, když se budu klanět Mojžíšovu bohu.
To neudělám.
Neudělám!
„Na celý Egypt padla tma.
Po tři dny se nikdo neodvážil pohnout z místa.“
Zakrytí slunce, sluneční bůh Ra je hlavním představitelem panteonu
a patronem faraona.
Začíná to být vážné.
Myslím, že temnota je útokem na Ra,
protože Egypťané považovali slunce za nedílnou součást vesmírného řádu.
Egypťané přesně nechápali, co se v noci se sluncem děje,
protože tma pro ně představovala spoustu děsivého a neznámého.
A souviselo to také s cestou do podsvětí.
Takže si myslím, že tma představovala i jejich smrt jako jednotlivců.
Příběh o stvoření Genesis je o tom, že Bůh vytváří řád z chaosu.
V ranách se řád vrací zpět do nepořádku,
do stavu před stvořením.
Je to vesmírné představení.
Bohové jsou proti sobě. Kdo v této bitvě zvítězí?
Teď už to neustojí.
Jeho pýcha ho oslepuje.
Opatrně.
Síla, kterou vládneš, je obrovská.
Nedovol, aby i tebe zatvrdila.
Mojžíši.
Prosím, vrať slunce a měsíc na oblohu.
Necháš nás odejít obětovat.
Dovolíš nám vzít s sebou naše děti,
naše starší.
Celý izraelský národ.
Nechystáte se přinášet oběti.
Řekněme to nahlas.
Máte v plánu odejít.
Odejít a zradit svého svrchovaného pána.
Mě.
Je to tak.
Chystáme se odejít.
Byli jsme k tobě připoutáni příliš dlouho, faraóne.
Je čas nechat můj lid jít.
Vypadni.
Ušetři svůj lid.
Ušetři si bolest, která přijde příště.
Ušetři té bolesti i mě.
Vypadni.
A buď opatrný.
Dobrá.
Jestli ještě někdy uvidíš mou tvář,
budu žvýkat tvé maso.
Řekl jsi to správně.
Moji tvář už nikdy neuvidíš.
- Matko. - Mojžíši.
Nevzdal se.
Bojím se, že nemůže.
Tvůj bůh je mocnější.
Každý, kdo má oči, to vidí.
Ale prosím, Mojžíši, požádej ho, aby se nad Egyptem smiloval.
To nepomůže.
Co teď nařizuje tvůj Pán?
Já jsem ničitel.
Mojžíši? Co se teď stane?
Já jsem ničitel.
Smrt.
Překlad titulků: Kateřina Richard