I den här serien utforskar vi berättelsen om Mose och uttåget ur Egypten
med hjälp av teologer och historiker med olika religiösa och kulturella bakgrunder.
Deras bidrag berikar berättelsen, men är inte nödvändigtvis samstämmiga.
Jag är den jag är…
…och den jag kommer att vara.
Bibeln talar om en ensam herde som kallades till ett gåtfullt berg
någonstans på Sinaihalvön.
SINAI BERG
Vandringen är farofylld.
Och han är full av fruktan.
Men en mäktig kraft han inte förstår än driver honom vidare.
Tro.
Mannen bär på ett hemligt förflutet.
Min bror. Ingen egyptier, utan en av oss.
Är jag hebré?
Varje steg för honom närmare sitt sanna öde.
Gud har talat till honom.
-Du skulle inte föra tillbaka honom. -Du är inte en av dem, Mose.
Släpp mitt folk.
Israelernas befriare.
Visa dem vägen.
Guds budbärare.
Jag är den jag är och den jag kommer att vara.
DEL ETT: PROFETEN
Under en tid av svår svält
slogs sig israelerna, Abrahams ättlingar, ned i Egypten.
Där hölls de som slavar i 400 år.
De led i århundraden, men folket växte.
Av fruktan för att de skulle göra uppror
beordrade kungen att alla hebreiska barn av manligt kön skulle dränkas i Nilen.
Han adopterades i hemlighet av faraos dotter…
…och växte upp vid hovet…
…tillsammans med sin morbror, den blivande kungen.
Hans namn är Mose.
Trots att han var egyptisk prins
och åtnjöt alla fördelar av att bo i faraos hus, växa upp där
och tillhöra kungafamiljen,
tror jag att han innerst inne visste att han var annorlunda.
Han visste att han var född annorlunda.
Toran berättar inte vad hans hebreiska namn var.
Det är ett av den här berättelsens mysterier.
Det är också en berättelse om hur Mose upptäcker, bit för bit,
sin identitet och sitt öde.
2 MOS. 2:11
"På den tiden hände sig att Mose, sedan han blivit stor,
fick se att en egyptisk man slog en hebreisk man."
Nej!
Fortsätt arbeta!
Jag är övertygad om att Mose medfödda ande
identifierade sig med det förtryck
som den hebreiska slaven fick utstå.
Jag tror att det blev ett uppvaknande för honom.
Du där. Sluta!
Sluta!
Låt honom gå.
Låt honom gå, sa jag.
Javisst.
Arbetet är över.
2 MOS. 2:15
"Också fick Farao höra om denna sak och ville dräpa Mose.
Men Mose flydde bort undan Farao."
SINAI ÖKEN
TRE MÅNADER SENARE
Han vandrar österut i öknen, mot Midjans land.
En främling i ett främmande land.
Inte längre en egyptisk prins,
men inte heller profeten som skulle befria israeliterna.
Mycket av den judisk-kristna traditionen vilar på Mose. Han är grundläggande.
Allt du kanske vet om Bibeln
går på ett eller annat sätt tillbaka till Mose, hans liv och gärning.
Mose är unik i den judisk-kristna-islamska traditionen
eftersom han förekommer i alla tre.
Han utpekas som profet i alla tre.
Profeten Mose nämns i Koranen uppemot hundra gånger.
Det är väldigt få profeter
som får hela sin livshistoria berättad i Koranen.
Allt i hans liv, det han gick igenom, de utmaningar han mötte och det han gjorde…
Allt är relevant för våra liv i dag.
Vad gör man när man ser andra lida? Säger man ifrån? Håller tyst?
Social rättvisa? Det började med Mose.
Mose - från mördare till befriare. Det är en fascinerande berättelse.
Titta! Det kommer någon.
Vem är du?
Jag kan arbeta för bröd och vatten.
Vattnet är gratis.
Vem har jag att tacka för denna vänlighet?
Jetro. Ägare av brunnen och bergets präst.
Vem är du, menar jag?
Hans dotter.
Sippora.
När Mose flyr från Egypten
hamnar han hos en boskapsdrivande nomadisk klan
ute i ödemarken nära Sinai berg.
Där finner Mose undsättning.
Undfägnar ni friare på vår bekostnad?
Vår bekostnad, Naim. Och våra friare är inget som rör er.
Ökenråttor är inte välkomna.
-Han har visst en dödslängtan. -Kanske det.
Men jag tar gärna er med mig.
Döda honom.
Inte i dag.
Kom.
Kvinnorna ser att Mose är annorlunda.
De tar emot hans hjälp
och ser i honom styrka och pålitlighet.
Koranen berättar en lustig historia om Sippora, eller Safura på arabiska.
När hon gick framför honom tog vinden tag i hennes kjol och blåste upp den.
Mose vill så klart inte titta på henne,
så han gick framför henne istället, för att inte titta på henne.
De imponerades över hans ridderlighet.
Döttrarna återvände till sin far och berättade
att Mose, den pålitlige och starke, hade hjälpt dem.
MIDJAN
Vad för er till Midjan?
Farao bygger en stad. Folket blev tillsagt att arbeta som trälar eller betala skatt.
-Så jag gick. -Ut i öknen?
Där är man fri.
Vi är inte som egyptierna.
Men för ditt mod, å mina döttrars vägnar, kan du tillbringa natten här.
Jetro är en av mina favoritpersoner i hela Moseberättelsen.
Vi vet att Jetro var kärleksfull,
att han gav Mose logi och att han var en god människokännare.
Han struntar i ifall killen är egyptier, midjanit eller något annat.
Killen hjälpte till och han är i nöd.
Jetro var präst för midjaniterna.
De var ett polyteistiskt folk
som fanns samtidigt som det antika Egypten och så småningom det gamla Israel.
Det fanns nog inga religioner med bara en gud då.
De flesta trodde nog att det fanns många gudar,
frågan var bara vilken man tillbedde. Monolatri, kallas det.
Monoteister tror att det bara finns en gud.
Monolatri betyder att man bara tillber en Gud, men tror att det även finns andra.
Men man tillber bara en av dem.
Om man tolkar Bibeln bokstavligt
gör Gud fullkomligt klart
att han är den enda gud som israelerna ska tillbe.
Det betyder inte nödvändigtvis att han säger sig vara den enda guden.
I de tio budorden säger han:
"Du skall inga andra gudar hava jämte mig."
Det kan man tolka som
att det finns andra gudar, som andra folk tillber,
men ni, mitt utvalda folk, ska bara tillbe mig.
Visa dem vägen.
Er bädd är klar.
Vad ser du?
Vem bor på berget?
Ingen. Hur så?
Jag såg ett bål på toppen.
Omöjligt. Det är helig mark. Ingen får gå dit.
Vad var det då jag såg?
Berget är en väldigt viktig plats i många religiösa traditioner.
Man föreställer sig att gudar bor på bergstoppar,
för det är högt och svårt att nå
och kan vara dolt av moln
från vilka man ibland kunde se blixtar.
Det måste se väldigt imponerande
och mystiskt ut för någon nere på marken.
Visa dem vägen.
Vem är jag, mor?
Vad är det för fråga?
Du är en egyptisk prins.
Hur så?
De andra pojkarna retar mig. De säger att jag är annorlunda.
Att jag inte är kunglig som de.
Vårt lands viktigaste symbol.
Den har funnits i vår familj sedan tidernas begynnelse.
Glöm aldrig vem du är.
Du är lika kunglig som någon annan.
Sov nu.
Älskade Mose.
Vi har haft det svårt sen Mahar dog.
Sju döttrar, men ingen son.
Han var min bäste herde.
Varför inte erbjuda främlingen jobbet?
En man som riskerar livet för främlingar väntar på döden.
Om han återvänder till öknen dör han.
Och då är det vårt fel.
Du har ärvt din mors list.
Mose!
Lämna oss inte.
Min far har ett jobb åt dig.
Midjan var en fristad för Mose.
Det var nog en fristad som lät honom njuta komfort och bekvämligheter.
Han kunde ligga lågt
när de egyptiska myndigheterna letade efter honom. Han var efterlyst för mord.
Han gick från att vara en egyptisk prins till herde.
Han reducerades från en högt uppsatt, mäktig person
till en enkel, obetydlig person.
Han skötte en flock i öknen i Midjan.
Men det var då han fick sin kallelse.
Visa dem vägen.
Jag har med frukost.
Jag har sett såna här tecken förr.
Skatteindrivarna använder dem.
Lärde du dig dem i Egypten?
För att räkna?
Och för att berätta historier.
Vad berättar de här?
Om dig och mig.
Oh, bergets gud.
Bevittna.
I dag viger vi dina tjänare Mose och Sippora.
Inför din bonings majestätiska storhet är våra liv som intet.
Lika skört och sällsynt som den här glasbiten.
Må dina tjänares förening
vara god i dina ögon.
Och gör den talrik.
Det är intressant att fundera över
att Mose kom i kontakt med så många olika kulturer och traditioner.
Han var egyptisk prins.
Han var Midjans översteprästs svärson.
Han var israelernas befriare.
De många kontakter han hade med olika människor i sin värld
har påverkat den värld vi lever i.
Han visar att det är möjligt att ha mer än en identitet.
Kanske till och med oundvikligt.
Mose och Sippora bildar familj i Midjan och får två söner.
Gersom och Elieser.
Den förstföddes namn är väldigt viktigt.
Mose ger honom namnet Gersom.
RACHEL ADELMAN FIL.DR. HEBREISKA BIBELN
"För jag är en främling i ett land som icke är mitt."
Det säger något om det utanförskap Mose kände.
Han hörde inte hemma i Midjan. Han hörde inte hemma i Egypten.
PI-RAMSES EGYPTENS HUVUDSTAD
Under de följande åren dör Egyptens gamle kung
och Mose morbror tar över tronen.
Han är Farao,
tidens mäktigaste härskare.
Om man ska jämföra denne farao med en vi känner till ur Egyptens historia
så skulle det kunna vara Ramses II.
I berättelsen om uttåget ur Egypten berättas hur israelerna
förslavades och tvingades bygga två stora städer.
En av dem var Pi-Ramses, eller Ramses hus.
Det var Ramses II:s huvudstad vid Nildeltat under den 19:e dynastin.
När han tar makten leder han flera fälttåg mot Syrien och Palestina.
Han erövrar områden så långt bort som Beirut i Libanon.
Ramses II:s regeringstid var en av de mest inflytelserika och mäktiga.
Det egyptiska riket nådde sin höjdpunkt då.
Vad säger tecknen?
Det finns alltid några som är besvärliga.
Var?
I öknen, ers majestät.
Snårlevande folk som inte har sänt tribut än. De är oviktiga.
Även en tiggare kan nå upplysning.
Sant, ers nåd.
Besvärjelsen, trollkarl.
Låt dem känna vårt missnöje,
så att de kommer till oss i underdånighet och ödmjukhet.
Det skall ske, ers majestät.
Han är hård mot alla som hotar hans rike.
Han var skoningslös, brutal, han dödade folk.
Han brydde sig bara om att behålla sin rikedom och makt.
För att beskriva någon som tyrann på arabiska säger man:
Det betyder "att bli som en farao".
Det ordet associeras till faraos handlingar.
Den nye farao har många fiender utanför sitt rike.
Men det största hotet mot hans styre är hans systerson,
en enkel herde i Midjan.
Gersom!
Vad har jag sagt? Släpp inte flocken med blicken.
Ja, far.
Vad tittade du på?
Tre ryttare på slätten på väg mot vår by.
-Ismaeliter som vill bråka. -Nej.
Hästarna var vita.
Vilket oväntat nöje.
-Njut vårt hems bekvämligheter. -Tack.
Förman.
Ambassadörer från Egypten.
Gå ner på knä inför hans majestäts sändebud.
Gå ner på knä!
Ni får ursäkta honom. Han är utlänning.
Ni måste upplysa honom.
Den gamle farao är hos gudarna.
Hans förstfödde är ny farao.
Alla ökenstammar måste sända tribut.
Vi är välsignade och hedrade,
men vi är fattiga.
Vi såg er flock.
Den ser frisk och månghövdad ut.
Vila efter er resa.
Vi måste fortsätta med vårt uppdrag.
Men vi kommer tillbaka.
-Hur kan vi betala när vi står i skuld? -Vi förhalar och förhandlar.
Inte med denne farao.
Känner du honom?
Mördare.
Låt mig vara.
Låt mig vara i fred!
Sluta! Du där! Sluta!
Mose!
Du har suttit här i flera dagar.
Det är dags att komma ner nu.
Det är här jag hör hemma.
Du har två söner nu.
-Och en hustru! -Jag förtjänar dem inte.
Hur hjälper det oss?
Visa dem vägen.
Det finns saker du behöver veta om mig.
Jag växte upp som prins i faraos hus.
En prins?
Varför sa du inget?
Ökenfolk tycker inte om egyptiska kungligheter.
Du har dolt det här?
Din far hade inte låtit mig stanna om han hade vetat.
Jag dödade en man.
En slavdrivare.
Var det därför du lämnade Egypten?
-De hade straffat dig. -Mer än så.
De hade vetat det jag alltid har misstänkt.
Att jag inte var en av dem, lika lite som jag är en av er.
-Vem är du? -Jag vet inte.
Jag måste ta reda på det.
Jag såg ett tecken på berget igen. Jag måste gå dit.
Ingen har någonsin varit där.
Du kanske inte kommer tillbaka.
Jag älskar dig mer än livet självt.
Jag tror att Gud kallar oss på många olika vis.
Ibland kommer vår kallelse efter en kamp.
Men ibland är vår kallelse att kasta bort
den komfort och bekvämlighet vi har vant oss vid.
Det är var Mose representerar.
Mose hade stora brister, men var oerhört uthållig.
Han hade motstridiga känslor inför sin identitet.
Han var adopterad.
Han hade begått ett brott.
Han var hemlös under delar av sitt liv.
Vi har lika mycket att lära av hans misslyckanden som av hans bragder.
Gud kallar den han vill kalla.
Jag kan inte komma på någon i Bibeln, förutom Jesus,
som inte har någon flagrant brist eller ett hinder
på ett eller annat sätt. Liksom: "allvarligt?"
Men det är Guds specialitet.
Bibelns Gud är en Gud som specialiserar sig på att ta brutna saker…
Han lagar dem inte bara, utan ombildar dem till något ännu bättre.
Ta av dig dina skor.
Vem är du?
Du står på helig mark, Mose.
Ta av dig dina skor.
-Vad vill du mig? -Gör som jag säger.
Jag är den jag är och den jag kommer att vara.
Abrahams, Isaks och Jakobs Gud.
Israels gud.
Allt levandes Gud.
Och du är det du är
och det du kommer att vara.
Min budbärare.
Den hebreiska Bibeln gör en poäng av
att människor inte kan se Gud.
De kan inte vara i Guds fysiska närvaro.
Men det finns ett viktigt undantag: Mose.
Är du verkligen Gud?
Jag är den jag är och den jag kommer att vara.
Busken brann, men förtärdes inte.
En judisk filosof vid namn Philo som levde runt Jesu tid tolkar det allegoriskt.
Han menar att det är en symbol för Israels träldom.
De är brända, men inte förtärda. De överlever.
Jag har hållit ögonen på dig i åratal.
Du söker, ifrågasätter.
Jag har fört dig hit för att visa dig ditt öde.
Återvänd till Egypten.
Övertala hebréerna att följa dig.
Och i mitt namn ska du kräva att Farao släpper dem.
Farao kommer aldrig att släppa dem.
Han kommer att göra motstånd och därför skall jag förgöra honom.
Vad har jag med hebréerna att göra?
Jag är ingen ledare eller en ordets man.
Tills du finner din väg kommer din bror Aron att tala för dig.
Min bror?
Far till Egypten.
Presentera dig för hebréerna som min budbärare.
Jag ska avslöja mitt namn.
Det namn jag är känd under.
Då kommer de att veta att du talar för mig.
Jag är den jag är.
Mose tvivlar på att han kan vara övertygande.
Gud säger: "Oroa dig inte. Jag talar om mitt namn.
Det är…
"Jag kommer att bli det jag kommer att bli."
Vad är det för sorts namn?
Det är ett namn som är ett verb.
Gud är ett verb.
Jag är inte menad för den här uppgiften.
Jag är inte ens en god man.
Jag har utvalt dig.
Mose.
MIDJANS LAND
Sippora, vi måste ge oss av!
Jag har sett Gud.
Gud? Vilken gud?
Hebréernas Gud. Allt levandes Gud. Han har en uppgift för mig.
Packa till dig och barnen. Vi ger oss av direkt.
2 MOS. 4:19-20
"När Mose var i Midjan sa Herren till honom:
'Vänd tillbaka till Egypten, ty alla de som ville röja dig ur vägen är nu döda.'"
SINAI ÖKEN
"Då tog Mose sin hustru och sina söner
och lät dem sitta upp på en åsna och återvände till Egypten."
-Vi är vilse! -Gud visar oss vägen.
Bara tre veckor till Goshen.
Och sen då?
Det finns ett värdshus i byn. Vi träffar min bror Aron där.
Den bror din gud berättade om? Som du inte vet om han finns?
Jag tror på Guds ord.
Om det inte finns någon bror när vi når Goshen, kan vi åka hem då?
-Han kommer att vara där. -Om inte.
Han kommer att vara där!
Men om han inte är där!
Ge mig köttet.
Jag tror inte på din gud.
-Hebréerna lider. -Jag tror på vår familj.
Jag är din make!
Med dig vid min sida kanske jag kan befria dem.
Mose följer Guds instruktioner
och reser genom öknen för att träffa sin bror, Aron.
Hur känner du igen din bror?
Är det han?
Sätt dig.
Snabbt.
Ni med.
En röst talade till mig i en dröm.
Den sa att om jag gick hit, så skulle jag träffa dig.
Hur vet du vem jag är?
Jag har känt dig i hela ditt liv.
Jag är Aron, Amrams son.
En hebré.
Din storebror.
Är jag hebré?
Det är en märkvärdig och förunderlig historia.
När jag var liten
fruktade farao att hebréerna skulle bli för många
och en dag ta över hans rike.
Han påbjöd att alla nyfödda hebreiska pojkar skulle dödas.
Du hade inte fötts än när dödandet började.
Förutom de stammar som räknas upp i början av kapitel ett,
är de första personer som nämns i Andra Mosebok Shifra och Pua.
De är barnmorskor.
De gör något fantastiskt.
De trotsar en order från den mäktigaste personen i deras värld, Egyptens farao.
De vägrar utföra hans order.
De kan ses som det första exemplet på civil olydnad.
På hebreiska beskrivs de i Andra Mosebok som…
Det betyder "hebréernas barnmorskor",
eller "de hebreiska barnmorskorna".
Det är omöjligt att avgöra, grammatiskt, vilket det är.
Två kvinnor, som kanske inte själva är hebreiska, sticker ut hakan för hebréerna.
De inser inte vilket händelseförlopp de sätter igång, men vi vet.
En sak som jag finner extremt rörande är att vi kanske, bara kanske,
kan se mänsklig försoning i stor skala
när människor modigt står upp
och gör något för någon annan.
Vår mor Jochebed
födde dig i hemlighet.
Enligt midrash
fylldes rummet av ljus när hon födde.
När hon såg barnet, såg hon att han var god. På hebreiska säger man:
"Hon ser att han är god."
Vi har inte hört det uttrycket, att något var gott,
sedan kapitel ett i Första Moseboken.
Sedan skapelsens första sju dagar.
Hon sa: "Han är speciell.
Han måste hållas gömd. Han måste räddas."
När soldaterna gick från dörr till dörr gjorde vi upp en plan för att skydda dig.
-Vi vet att det finns ett barn här. -De kommer.
Göm dig, Aron. Nu!
Det var mitt jobb att ta hand om dig och hålla dig gömd.
Jag sa ju det. Barnet var dödfött.
Visa oss kroppen!
Han begravdes i går.
Måste ni besvära en sörjande mor?
Vänta.
Lyssna.
Jag höll dig så hårt, rädd att du skulle skrika.
Vi kommer att återvända.
Vi går.
Nej!
Du var trygg.
Men det var bara en tidsfråga innan soldaterna återvände.
Jag finner det intressant att i de första kapitlen i Andra Mosebok
fokuserar texten väldigt mycket
på kvinnornas kloka, smarta och modiga utmanande handlingar.
Vissa av dem var hebréer och andra inte.
De tar modigt stora risker
och trotsar faraos lagar och påbud.
Moses mamma tar det hjärtslitande beslutet att lägga sitt barn i en korg
och i desperation skicka i väg den på Nilens vatten.
Vilken desperat handling.
Herregud.
"Gud, jag hoppas att det finns någon, någonstans, som inte är hemsk.
Och att den personen i så fall hittar barnet."
Vilken förtvivlan.
Vår mor lät dig driva i väg på Nilen
utan att veta vad ödet hade i beredskap för dig.
De lyckades hålla honom gömd i tre månader.
Efter tre månader byggde de en liten ark.
Den kallas tevah på hebreiska, samma ord som för Noas ark.
Noas ark är också en tevah bestruken med jordbeck.
Så det finns två berättelser - den ena tidigt i Första Mosebok
och den här i början av Andra Mosebok - då något stort ska hända tack vare tevah.
Tevah bär någon som representerar en ny början.
Staden Pi-Ramses.
PI-RAMSES EGYPTENS HUVUDSTAD
Den har växt.
Den är ett monster som matats med människoblod.
Vårt blod.
Det kommer att bli praktfullt.
Du är för stolt, bror.
Vår far byggde Amuns tempel så att hans namn skulle bli ihågkommet i all evighet.
Nu byter du ut dedikationen mot en till dig själv?
Far lät göra inskriptionen innan templet var klart.
Vårt folk minns far med kärlek.
Han var en tyrann som jagade hebreiska barn för att han fruktade ett uppror.
Haman, hur ser fördelningen av vår arbetskraft ut?
En femtedel egyptier, ers majestät.
En femtedel krigsfångar.
Resten är hebréer.
Energiska, skickliga arbetare.
Och han ville beskära dem för att han var livrädd för uppror.
Jag är inte sådan.
Vår stad klättrar mot himlarna…
…och våra gudar ska bli ärade.
Begreppet slavar existerade inte i Egypten.
Sätt fart!
Men vi hade krigsfångar och tjänare.
Tvångsarbete existerade.
Det var fullkomligt normalt för egyptiska kungar.
Egyptens slavarbete
var helt avgörande för landets ekonomi.
Om man då säger: "Släpp mitt folk"
blir den fråga farao och hela den egyptiska ekonomin ställer sig:
"Vilka ska då jobba?
Vilka ska då axla det här arbetet?"
Precis som emancipations- proklamationen 1863 väcktes frågan:
"Om vi släpper alla slavar, vilka ska då plocka bomull?"
Goshen ligger i utkanten av Pi-Ramses.
Abrahams barnbarn och barnbarnsbarn hade slagit sig ner där 400 år tidigare
när hungersnöd hade drivit dem ut ur Kanaan.
Farao sa: "Bra, för dem hit. De kan slå sig ner här."
Med tiden börjar israeliterna ses som en fjärde pelare.
"De växer, har sin egen identitet och smälter inte in så väl som vi vill.
Vi får se upp med dem."
Så man skapar ett system där de hålls…
De är inte slavar än, sånt sker gradvis.
Rättigheter tas bort och innan man vet ordet av
minns man inte ens hur livet var med de rättigheterna.
Hej.
Mirjam.
Det här är vår bror, Mose.
Jag sa ju åt dig att inte föra hit honom.
Kom.
Det går bra. Kom. Snälla du.
Kom.
Ni måste vara törstiga.
Drick upp, och gå sedan härifrån.
Det var så mor ville ha det.
Lyssna på honom, Mirjam.
Gud har talat till honom.
-Gud kommer till oss alla i drömmar. -Det var ingen dröm.
Han talade till mig på berget. Han sa åt mig att resa hit, befria vårt folk
och leda dem tillbaka till Kanaan.
Vår Gud har inte talat med någon på många hundra år.
Det är sant.
Hebréerna bodde i Egypten i 430 år,
större delen av tiden som slavar.
Vad hände med relationen mellan Gud och Israels folk
under de hopplösa, ändlösa århundraden av slaveri?
Gav de upp?
Tänkte de att berättelserna de hade hört om sin förfader Abraham
och löftet om att leva som ett fritt folk i det förlovade landet
inte var sanna?
Torah berättar inte det.
Men en rad som slår an hos mig är
när Gud säger till Mose: "Jag minns mitt folk.
Jag har hört deras jämmer."
När jag läser det tänker jag jämt: "Varför tog det sån tid?"
Mor.
-Låt mig… -Hon känner inte igen någon.
Min lille Mose.
Har du kommit hem?
Tack!
Förmännen har egyptierna att tacka för sina positioner. Samla bara de äldste.
Mose, du kan tala till dem när de kommer.
Inte jag. Aron.
I Koranen står att när Mose talade med Gud på berget sa han:
"Skicka Aron med mig, för han är mer vältalig
och kan uttrycka sig bättre än jag."
I Koranen står att han hade "en knut på tungan".
Man kan tolka det som att det var en fysisk defekt, eller bara mentalt.
Att han var rädd att återvända till farao,
och han var säkert inte lika vältalig som Aron.
Det är ett fint ögonblick, för han säger till Gud:
"Jag skulle verkligen behöva hjälp med det här uppdraget."
Gud svarar och upphöjer Aron till profet.
Han står vid Mose sida och hjälper honom i hans uppdrag.
Det här är Mose, min bror.
Ingen egyptier…
…utan en av oss.
Han har ett budskap åt oss.
Vad är det för budskap?
Datan, chefsförman.
Du minns min bror.
Han är en bra man. När han levde som egyptier med.
Han dräpte vakten som piskade Bukki.
Jag minns det väl.
Och Gud…
…vår Gud…
…Abrahams Gud
har kommit till min bror
och befallt honom att leda oss ut ur träldom,
så att vi kan återvända till det land vi kom ifrån.
Sa han hur?
Vi ber farao att låta oss resa ut ur staden.
-Min Gud! -Nej!
Allesammans.
Vi säger att vi måste offra till vår Gud.
Djuroffer som skulle förarga egyptierna.
Farao låter oss resa ut i öknen i tre dagar.
När vi är utom synhåll flyr vi.
Amrams son, jag vill tro på din brors berättelse.
Men om ni ber farao om det här kommer han att skratta åt er.
Min bror har talat med Gud.
Han har befallt mig att befria er.
Att befria vårt folk.
Om Gud säger att vi ska göra så här, kommer det att fungera.
Mose.
Sa han sitt namn?
Ja. Jag vet vad det är.
Namnet på vår Gud har förts vidare från generation till generation
så att vi ska känna igen det en tid som denna.
Serach.
De sa att de skulle fråga den gamla damen, Serach Bat Asher.
Har han de specifika orden?
Du vet namnet, inte sant?
Din mor berättade.
Så om Mose vet namnet
har han sett vår Gud.
Mose.
Gud är med oss.
Hon sa: "Han känner till orden, förlossningens ord.
Han är på riktigt.
Han är förlossaren. Han är Guds utvalde profet."
Det gick inte att hålla hemligt.
Är det sant? Har vår Gud återvänt?
Berätta om honom.
Visa dem.
Han är den ende sanne Guden.
Han är den Gud som skyddade Josef
när hans bröder förrådde honom.
Han är den Gud som sa åt honom
att hans ben en dag skulle återföras till Kanaan.
Samme Gud som slöt ett förbund med Abraham,
Josefs farfarsfar,
så vårt folk skulle tillhöra honom för evigt.
-Var det Abraham som brottades med Gud? -Nej, det var Jakob, Josefs far.
Han mötte Herren om natten och de brottades till gryningen.
Han vägrade släppa Herren utan en välsignelse.
Och när Herren välsignade honom gav han honom namnet Israel.
"Han som segrar med Gud."
-Hur är vårt hemland? -Var det verkligen en översvämning?
Hur gick det med djuren?
Ja, det var en översvämning.
Mannen som räddade oss från den hette Noa. Han byggde en ark.
-Hur länge varade översvämningen? -Fyrtio dagar och fyrtio nätter.
Hur skapades världen?
Vår Gud skapade den på sex dagar.
Och han berättar om Adam och Eva,
Noa, Isak och Ismael,
Jakob och Esau.
Mannen som lämnat Egypten som flykting återvände som profet.
Hur visste du att jag visste namnet?
Jag är barnmorska.
Vi står Gud nära.
Vid födsel och död känner man hans närvaro.
Men du har inga egna barn.
När det var tid att ta mig en make…
…dödade de fortfarande gossebarn.
Jag föredrar att hjälpa andra.
Där var du.
Nära kvinnopalatsets trädgård.
När prinsessan fann dig.
Såg du det?
Jag såg till att det blev så.
Moses mamma säger ett ord till hans syster:
"Följ efter honom."
På arabiska är det bara ett ord.
Hon var väldigt modig när hon följde barnet.
Shifra, jag måste berätta en sak.
Hon är väldigt snabbtänkt
och finner ett sätt för brodern att återvända till deras biologiska mamma.
Ursäkta mig.
Jag känner till en amma till prinsessans barn.
Prinsessan, faraos dotter, frågar aldrig
vem hon är.
Hon vet kanske inte
att det är spädbarnets biologiska barn.
Så det blir den biologiska mamman
som ammar honom.
Så sina första två eller tre år får han amma vid sin moders bröst.
Det betyder att han får höra mame-loshn, sitt modersmål, redan som spädbarn.
Hebreiska vaggvisor.
Jag föreställer mig en sång,
en vaggvisa, som följde med honom i hans undermedvetna.
Jag älskar att berättelsen börjar med en ammande kvinna och hennes spädbarn.
Det är inget vi direkt föreställer oss,
att en revolution ska börja med en ammande moder.
Det fanns en högre makt.
Alltid.
Som tog dig ifrån oss och förde dig hem igen.
Du är vår länk.
Den som går emellan.
Mor hjälper mig att tala med farao i morgon.
Faraos syster är inte din mor.
Nej, men ändå är hon det.
Någon närmar sig, ers nåd.
Efter en lång resa.
En främling.
Men han känner ditt hjärta.
Prinsessan har blivit blek. Vad står på?
Min son har återvänt.
Det är Mose.
Undertexter: Rosanna Lithgow