Acest serial este o explorare dramatică a poveștii lui Moise și a Ieșirii,
care încorporează părerile unor teologi și istorici
aparținând de diverse religii și medii culturale.
Contribuția lor este menită să îmbogățească povestea,
dar nu trebuie considerată drept consens.
Eu sunt Cel ce sunt
și voi fi în veci.
Biblia vorbește despre un umil păstor
chemat pe un munte misterios,
undeva în peninsula Sinai.
MUNTELE SINAI
Drumul e primejdios.
Și păstorul se teme.
Dar o forță pe care încă nu o înțelege
îl trage înainte.
Credința.
Păstorul are un trecut secret.
Fratele meu. Nu e egiptean, ci e de-ai noștri.
Sunt evreu?
Fiecare pas îl aduce mai aproape de adevăratul său destin.
Dumnezeu i-a vorbit.
Ți-am spus să nu-l aduci înapoi.
Nu ești de-ai lor, Moise.
Lasă-mi poporul să plece!
Izbăvitorul israeliților.
Arată-le calea!
Trimis al Domnului.
Eu sunt Cel ce sunt și voi fi în veci.
TESTAMENT: POVESTEA LUI MOISE
PARTEA 1: PROFETUL
În vremuri de mare foamete,
israeliții, urmașii lui Avraam,
s-au așezat în Egipt…
unde au fost înrobiți vreme de 400 de ani.
Au suferit secole întregi, dar numărul lor a crescut.
Temându-se că se vor ridica împotriva lui,
faraonul a poruncit ca toți pruncii evrei de parte bărbătească
să fie înecați în Nil.
Adoptat în secret de fiica faraonului…
el a crescut la palatul regal…
alături de unchiul său, viitorul faraon.
Numele său este Moise.
Chiar dacă era prinț al Egiptului
și avea toate privilegiile casei lui Faraon,
deși a crescut în acel palat, ca membru al familiei regale,
cred că, în sufletul lui, știa că e ceva diferit la el.
Știa că s-a născut diferit.
Tora nu ne spune care era numele lui ebraic.
E unul dintre misterele acestei povești.
Este și o poveste despre cum Moise își descoperă treptat
identitatea și destinul.
„Iar după multă vreme, când se făcuse mare,
a văzut un egiptean că bătea pe un evreu.”
Nu!
Înapoi la muncă!
Sunt convins că Moise avea în el ceva înnăscut
care s-a identificat cu oprimarea
pe care o suferea acel rob evreu atunci
și cred că a fost un moment de revelație.
Tu! Oprește-te!
Oprește-te!
Dă-i drumul!
Am spus să-i dai drumul.
Da, domnule.
Gata pentru azi!
„Iar dacă a aflat Faraon de fapta aceasta,
el a voit să ucidă pe Moise.”
„Moise însă a fugit de la fața lui Faraon.”
DEȘERTUL SINAI
TREI LUNI MAI TÂRZIU
Rătăcește prin deșert către răsărit, către Madian.
Străin într-un ținut străin.
Nu mai e prinț al Egiptului
și încă nu e profetul care-i va izbăvi pe israeliți.
Mare parte din religia iudeo-creștină e bazată pe Moise. E un părinte fondator.
Tot ce știți despre Biblie
își are originea, într-un fel sau altul, în viața și slujirea lui Moise.
Moise e unic în tradiția iudeo-creștino-islamică,
pentru că apare în toate trei.
Este cinstit ca profet în toate trei.
Profetul Moise e menționat în Qur'an de peste o sută de ori.
E unic, în sensul că foarte puținor profeți
le e povestită întreaga viață în Qur'an.
Din întreaga lui viață, din provocările cu care s-a confruntat,
din ceea ce a făcut,
nu există nimic care să nu fie relevant pentru noi.
Ce faci când alții suferă?
Reacționezi sau taci?
Dreptatea socială? Dreptatea socială a început cu Moise.
De la Moise ucigașul la Moise eliberatorul…
E o poveste fascinantă.
Uite! Vine cineva.
Cine ești?
Muncesc pentru pâine și apă!
Poți să bei pe gratis.
Cui să-i mulțumesc pentru bunătate?
Lui Ietro, stăpânul fântânii, preotul muntelui.
De numele tău întreb.
Sunt fiica lui.
Sefora.
Când Moise fuge din Egipt,
ajunge în grija unui trib de păstori nomazi
care sălășluiau lângă muntele Sinai.
Acolo își găsește Moise salvarea.
Primiți pețitori pe seama noastră?
Pe seama noastră, Naim.
Și pețitorii noștri nu-s treaba voastră.
Nu primim șobolani de deșert.
Ăsta vrea să moară.
Poate, dar ia bucuros doi dintre voi cu el.
Omoară-l!
Nu azi.
Vino!
Femeile sunt cele care văd ceva deosebit la Moise,
pentru că-i acceptă ajutorul.
Își dau seama că e puternic și de încredere.
În Qur'an e o poveste amuzantă în care Sefora,
în arabă Safūra,
mergea în fața lui Moise,
când a bătut vântul și i-a ridicat puțin fusta.
Moise, desigur, n-a vrut să se uite la ea,
așa că a mers în fața ei, ca să nu se uite la spatele ei.
Și le-a impresionat cavalerismul lui.
Fetele s-au întors la tatăl lor
și i-au spus că Moise,
un bărbat puternic și de încredere, le-a ajutat.
Ce te-a adus în Madian?
Faraonul face un oraș.
Oamenii sunt puși să lucreze ca robi sau să plătească dări.
- Și am plecat. - În deșert?
- Omul poate fi liber acolo. - Noi avem alte obiceiuri decât egiptenii.
Dar pentru curajul tău în ajutorul fiicelor mele,
poți rămâne peste noapte.
Ietro e printre personajele mele preferate din povestea lui Moise.
Știm despre el că e iubitor,
că oferă adăpost și că e un bun judecător de caractere.
Pentru el nu contează dacă omul ăsta e egiptean sau madianit
sau ce altceva o fi.
L-a ajutat și are nevoie de ajutor.
Ietro e preot al madianiților.
Madianiții erau un popor politeist
contemporan cu Egiptul Antic
și, apoi, cu Israelul antic.
Nu cred că existau monoteiști pe atunci.
Cred că mai toată lumea credea că există mulți zei.
Întrebarea era căruia i te închini.
Deci termenul corect e monolatrie,
nu monoteism, credința într-un singur Dumnezeu.
Monolatria înseamnă că te închini unui singur zeu.
Recunoști existența altora, da?
Dar i te închini unuia singur.
Dacă iei Biblia literalmente,
Dumnezeu spune foarte clar
că El e unicul dumnezeu căruia israeliții ar trebui să i se închine.
Nu spune fără echivoc că El este unicul zeu.
În Cele Zece Porunci, spune:
„Să nu ai alți dumnezei în afară de mine.”
Putem interpreta că asta înseamnă:
„Există și alți zei și alți oameni li se închină acelora,
dar tu, poporul Meu ales, să Mi te închini doar Mie.”
Arată-le calea!
Așternutul tău e gata.
Ce vezi?
Cine trăiește pe munte?
Nimeni. De ce?
Am văzut un foc în vârf.
Nu, nu se poate.
E pământ sfânt. Nimeni n-are voie pe el.
Atunci ce am văzut acolo?
Muntele este un loc important în numeroase tradiții religioase.
Despre unii zei se credea că trăiesc pe culmile munților,
pentru că sunt înalte și greu de atins
și pot fi ascunse de nori,
din care, din când în când, se văd străfulgerări de lumină.
Așa ceva ar impresiona pe cineva de la câmpie
și ar fi considerat misterios.
Arată-le calea!
Cine sunt eu, mamă?
Ce întrebare e asta, băiete?
Ești prinț al Egiptului.
De ce întrebi?
Ceilalți băieți râd de mine.
Spun că sunt altfel.
Că nu-s de sânge regal, ca ei.
Cel mai măreț simbol din țară.
E în familia noastră de la începutul vremurilor.
Nu uita niciodată cine ești!
Ești la fel de nobil ca oricine.
Acum culcă-te!
Dragul meu Moise…
Ne-a fost greu de când a murit Mahar.
Șapte fiice și niciun fiu…
Era cel mai bun păstor al meu.
Nu-i dai străinului slujba lui?
Omul care-și riscă viața pentru străini cochetează cu moartea.
Dacă se întoarce în deșert, va muri.
Și noi o să fim vinovați.
Ești șireată ca mama ta.
Moise!
Te rog, nu pleca!
Tata îți oferă o slujbă.
Madianul a fost un refugiu pentru Moise
și cred că a fost un refugiu care i-a permis
să se bucure de tihnă și confort.
E locul unde s-a putut ascunde
câtă vreme autoritățile egiptene îl căutau pentru omor.
Din prinț al Egiptului, devine cioban.
A fost redus de la statutul de personaj important și puternic
la cel de personaj umil și obscur.
Păstorește o turmă în deșertul din Madian.
Și aici este chemat de Domnul.
Arată-le calea!
Ți-am adus micul-dejun.
Am mai văzut astfel de semne.
Le folosesc perceptorii.
Le-ai învățat în Egipt?
Ca să ții evidențe?
Și ca să spun povești.
Și astea ce poveste spun?
A ta și a mea.
O, zeu al muntelui!
Te chem martor!
Astăzi sfințim cununia dintre slujitorii tăi Moise și Sefora.
Pe lângă măreția sălașului tău,
viețile noastre sunt ca o nimica.
Fragile și rare precum sticla aceasta.
Fie ca unirea dintre slujitorii tăi
să fie bineplăcută ție.
Și rodnică.
E interesant să ne gândim
la faptul că Moise a luat contact cu multe culturi și tradiții diferite.
A fost prinț al Egiptului.
A fost ginerele marelui preot din Madian.
Și a fost eliberatorul israeliților.
Și cred că legăturile sale multiple cu oamenii din lumea în care trăia
au relevanță pentru lumea în care trăim noi,
pentru că arată că e posibil să ai mai multe identități
și, poate, chiar inevitabil.
Moise și Sefora își întemeiază o familie în Madian și au doi fii,
pe nume Gherșon și Eliezer.
Numele întâi-născutului lor e foarte important.
Moise i-a spus Gherșon…
RABINA RACHEL ADELMAN
„Am ajuns pribeag în țară străină.”
Acest lucru ne spune că Moise avea sentimentul de neapartenență.
Neapartenență la Madian.
Neapartenență la Egipt.
În anii care au urmat,
faraonul Egiptului moare și pe tron urcă unchiul lui Moise.
El devine Faraon,
cel mai puternic conducător al epocii.
Dacă ar fi să-l echivalăm pe Faraon din povestea Ieșirii
cu un faraon din istoria Egiptului,
acela ar putea fi Ramses cel Mare,
pentru că povestea Ieșirii vorbește despre cum israeliții
au fost puși la muncă forțată pentru a construi două mari orașe.
Unul dintre ele era Pi-Ramses, sau Casa lui Ramses,
capitala lui Ramses cel Mare din Delta Nilului
în timpul Dinastiei a XIX-a.
Când a ajuns la putere,
Ramses a condus câteva campanii în zona Siria-Palestina.
A cucerit teritorii chiar până la Beirutul de azi, în Liban.
Domnia lui Ramses cel Mare a fost printre cele mai influente
și cele mai puternice,
constituind apogeul Imperiului egiptean.
Ce semne se arată?
Totdeauna există nesupuși, mărite.
Unde, mai exact?
În deșert, stăpâne.
Nomazi care întârzie cu plata tributului.
Fără importanță.
Chiar și un cerșetor poate fi luminat.
Adevărat, stăpâne.
Vraja, vrăjitorule!
Să simtă nemulțumirea noastră!
Și să se înfățișeze la noi prosternați și umiliți.
Așa va fi, Măria Ta.
E nemilos cu oricine încearcă să-i amenințe regatul.
Era necruțător, era brutal, ucidea oameni.
Îi păsa doar… Să-și păstreze avuția și puterea.
Dacă vrei să spui în arabă că cineva e un tiran…
Înseamnă să te porți, să devii ca un faraon.
Acest cuvânt a devenit sinonim cu acțiunile lui Faraon.
Noul faraon are mulți dușmani în afara regatului său.
Dar cea mai mare amenințare pentru domnia lui e nepotul său,
acum un umil păstor în Madian.
Gherșon!
Ce ți-am spus? Ochii pe turmă tot timpul!
Da, tată.
La ce te uitai?
La trei călăreți ce se îndreaptă spre satul nostru.
- Ismailiți cu gânduri rele. - Nu.
Erau pe cai albi.
Ce plăcere neașteptată!
Simțiți-vă ca acasă!
Mulțumesc.
Baciul meu.
Ambasadori din Egipt.
Îngenunchează în fața solilor Măriei Sale!
Îngenunchează!
Iertare, e străin.
Trebuie să-l informezi.
Bătrânul faraon a urcat alături de zei. Întâiul său născut e faraon acum.
Toate triburile din deșert trebuie să dea tribut.
Suntem binecuvântați și onorați,
dar și săraci.
Ți-am văzut turma.
E sănătoasă și bogată.
Vă rog, odihniți-vă după drum!
Mai avem treburi.
Dar ne vom întoarce.
- Cum plătim? Suntem îndatorați. - Tragem de timp, negociem… ca de obicei.
Nu cu faraonul acesta.
Îl cunoști?
Criminalule!
Lasă-mă!
Lasă-mă în pace!
Oprește-te! Tu! Oprește-te!
Moise!
Ești aici de zile întregi.
Coboară!
Aici îmi e locul.
Acum ai doi fii.
Și o soție.
Nu-i merit.
Și pe noi cu ce ne ajută asta?
Arată-le calea!
Trebuie să știi ceva despre mine.
Am crescut ca prinț în palatul faraonului.
Prinț?
- De ce nu ne-ai zis? - Nomazilor nu le plac prinții egipteni.
Ne-ai ascuns atâta vreme?
Dacă știa tatăl tău, nu mă lăsa să rămân.
Am ucis un om.
Un supraveghetor.
De-aia ai plecat din Egipt?
Te-ar fi pedepsit.
Mai mult de-atât.
Ar fi știut ceea ce eu am bănuit mereu.
Că nu sunt unul dintre ei, cum nu sunt nici unul dintre voi.
- Atunci cine ești? - Nu știu.
Trebuie să aflu.
Iar este un semn pe munte.
Trebuie să merg acolo.
Nimeni n-a mai urcat acolo.
Poate nu te întorci!
Te iubesc ca pe viața mea.
Cred că Dumnezeu ne cheamă în multe feluri.
Uneori, chemarea e rezultatul dificultăților din viață.
Dar, uneori, e o respingere
a tihnei și confortului de care am ajuns să ne bucurăm.
Și cred că asta reprezintă Moise.
Moise era un om imperfect, dar extrem de perseverent.
Nu-și cunoștea clar identitatea.
Era un copil adoptat.
Era căutat pentru crimă.
A fost fără adăpost o parte din viață.
Și necazurile lui ne învață la fel de multe ca realizările lui.
Dumnezeu cheamă pe cine vrea El.
În fapt, nu știu pe nimeni din Biblie în afară de Iisus
care să nu aibă un defect de caracter sau un impediment,
de un fel sau altul, care să ne facă să ridicăm din sprâncene.
Dar asta face Dumnezeu.
Dumnezeul scripturilor are o specialitate:
ia lucrurile stricate și nu doar că le repară,
ci le folosește pentru ceva mai măreț.
Scoate-ți încălțămintea!
Cine ești?
Locul acesta e pământ sfânt, Moise.
Scoate-ți încălțămintea!
- Ce vrei de la mine? - Fă ce-ți spun!
Eu sunt Cel ce sunt și voi fi în veci.
Dumnezeul lui Avraam, Isaac și Iacov.
Dumnezeul israeliților.
Dumnezeul a tot ce este.
Și tu ești ceea ce ești
și ceea ce vei fi…
trimisul Meu.
Biblia ebraică spune ceva fundamental:
că oamenii nu-l pot vedea pe Dumnezeu.
Nu se pot afla în prezența lui Dumnezeu.
Există o mare excepție. Și acea excepție e Moise.
Chiar ești Dumnezeu?
Eu sunt Cel ce sunt și voi fi în veci.
Avem o tufă care arde fără a fi mistuită.
Philon, un filosof evreu care a trăit în vremurile lui Hristos
o consideră o alegorie.
El spune că e un simbol al înrobirii israeliților,
care ardeau fără să fie mistuiți.
Și au supraviețuit.
Te-am cercetat mulți ani, Moise.
Căutând. Întrebându-te.
Și te-am adus aici ca să-ți dezvălui destinul tău.
Te vei întoarce în Egipt.
Îi vei convinge pe evrei să te urmeze.
Și, în numele Meu, îi vei cere lui Faraon să le dea drumul.
Faraon nu-i va lăsa să plece.
Se va împotrivi.
Și Eu îl voi lovi pentru asta.
Ce treabă am eu cu evreii?
Nu mă pricep să conduc sau să vorbesc.
Până îți găsești calea,
fratele tău, Aaron, va vorbi în numele tău.
Fratele meu?
Du-te în Egipt!
Spune-le evreilor că ești trimisul Meu!
Îți voi spune numele Meu.
Numele după care Sunt cunoscut.
Și vor ști că vorbești în numele Meu.
Eu sunt Cel ce sunt.
Moise nu știe dacă va fi convingător.
Și Dumnezeu spune: „Nu-ți face griji, îți spun numele Meu.”
„Este…”
„Voi fi Cel ce voi fi” sau „Voi deveni Cel ce voi deveni.”
Ce fel de nume e ăsta?
Este un verb.
Dumnezeu e un verb!
Nu sunt făcut pentru așa ceva.
Nici măcar nu sunt om bun.
Tu ești alesul Meu…
Moise.
ȚARA MADIAN
Sefora! Sefora, trebuie să mergem!
L-am văzut pe Dumnezeu!
Dumnezeu? Care dumnezeu?
Dumnezeul evreilor, a tot ce este.
Mi-a dat o însărcinare.
Ia haine pentru tine și copii, plecăm îndată!
„Domnul a grăit lui Moise în Madian:
«Întoarce-te în Egipt,
că au murit toți cei ce căutau sufletul tău!»”
DEȘERTUL SINAI
„Luând atunci femeia și copiii,
Moise i-a pus pe asini și s-a întors în Egipt.”
Ne-am rătăcit!
Domnul ne arată calea!
Doar trei săptămâni până în Goșen.
Și apoi?
Ne oprim în sat. E un han acolo.
Acolo ne vedem cu fratele meu, Aaron.
Fratele de care ți-a zis Dumnezeu? Și nu știai că există?
E cuvântul Domnului. Îl cred.
- Dacă nu e niciun frate… - Va fi.
…când ajungem în Goșen, ne întoarcem acasă?
- Va fi un frate. - Dar dacă nu e…
Va fi un frate!
Și dacă nu e?
Adu-mi carnea!
Nu cred în Dumnezeul ăsta.
- Evreii suferă. - Cred în familia noastră.
Și eu sunt soțul tău!
Poate cu tine alături pot să-i izbăvesc.
Moise urmează cuvântul Domnului
și traversează deșertul pentru a-și întâlni fratele, Aaron.
Cum îți vei recunoaște fratele?
El e?
Stai jos!
Repede!
Și tu.
O voce mi-a vorbit într-un vis
și mi-a spus că, dacă vin aici, mă voi întâlni cu tine.
De unde știi cine sunt?
Te știu de-o viață.
Eu sunt Aaron, fiul lui Amram.
Sunt evreu.
Fratele tău mai mare.
Sunt evreu?
E o poveste ciudată și minunată.
Când eu eram mic,
Faraon s-a temut că evreii devin prea numeroși
și vor pune stăpânire pe regat.
A poruncit ca toți pruncii evrei de parte bărbătească să fie uciși.
Tu nu te născuseși când au început să-i omoare.
În afară de triburile din prima parte,
primele două persoane numite în povestea Ieșirii sunt Șifra și Pua,
două moașe.
Acestea fac ceva remarcabil.
Sfidează porunca celui mai puternic om din lumea lor,
faraonul Egiptului.
Refuză să asculte porunca faraonului.
Le puteți considera primul exemplu de nesupunere civică.
În Ieșire sunt descrise în ebraică așa…
Ceea ce înseamnă „moașe ale evreilor”
sau poate însemna „moașe evreice”.
E imposibil de știut, gramatical, despre care variantă e vorba.
Aceste două femei care s-ar putea să nu fi fost evreice
își riscă viața pentru evrei.
Ele nu-și dau seama ce pun în mișcare. Dar noi știm.
Unul dintre lucrurile care mă mișcă foarte tare
e că izbăvirea omului începe, la scară mare,
când unii oameni găsesc curajul
de a ajuta pe altcineva.
Mama noastră, Iochebed,
te-a născut în secret.
Conform Midrașului, când Iochebed a născut,
toată camera s-a umplut de lumină.
Și, când vede copilul, vede că e bun.
În ebraică, e…
Vede că „e bun”.
Și n-am mai văzut expresia asta, „că este bine”,
de la primul capitol al Facerii.
De la primele șapte zile ale facerii lumii.
Își dă seama că e deosebit.
Că trebuie să-l ascundă, trebuie să-l salveze.
În timp ce soldații egipteni mergeau din ușă-n ușă,
am făcut un plan să te protejăm.
- Știm că aici s-a născut un copil! - Vin!
Aaron, du-te în ascunzătoare! Hai!
Eu trebuia să am grijă de tine.
Să te țin ascuns.
V-am spus!
Copilul s-a născut mort.
Arată-ne cadavrul!
L-am îngropat ieri.
Trebuie să necăjești o mamă care jelește?
Stai așa!
Ascultă!
Te-am ținut strâns de tot, temându-mă că o să plângi.
Ne vom întoarce.
Să mergem!
Nu!
Aoleu, nu!
Nu!
Erai în siguranță.
Dar știam că soldații egipteni se vor întoarce, până la urmă.
Mi se pare interesant că în primele două capitole ale Ieșirii,
textul se concentrează foarte mult
asupra faptelor înțelepte și curajoase de sfidare ale femeilor,
unele evreice, altele nu,
care își asumă cu mult curaj riscuri,
sfidând legile și decretele faraonului.
Mama lui Moise ia decizia sfâșietoare de a-și pune pruncul într-un coș
și a-l trimite în jos pe Nil.
Ce gest disperat!
Doamne!
„Doamne, sper că există cineva, undeva, care nu e groaznic.
Și, dacă există, sper să găsească pruncul ăsta.”
E sfâșietor.
Mama noastră te-a trimis în jos pe Nil…
fără să știe ce-ți rezervă soarta.
Au reușit să-l ascundă trei luni.
Și, după acele trei luni, au făcut o mică arcă.
Se numește tevah în ebraică, același cuvânt ca pentru Arca lui Noe.
Arca lui Noe e o tevah, etanșată tot cu smoală.
Deci avem două povești,
una în primele părți ale Facerii
și a doua în prima parte a Ieșirii, în care se întâmplă ceva important
cu ajutorul unei tevah.
Și în care o tevah poartă pe cineva care reprezintă un nou început.
Orașul Pi-Ramses…
A crescut…
E un monstru.
Hrănit cu sânge de om.
Sângele nostru.
Va fi magnific!
Ești prea mândru, frate.
Tata a construit templul lui Amon
ca numele său să fie pomenit peste veacuri.
Și tu îi ștergi inscripția de pomenire și-l înlocuiești cu a ta?
A făcut-o înainte ca templul să fie gata.
Poporul își amintește cu drag de tata.
Tata a fost un tiran.
A vânat pruncii evreilor fiindcă se temea de revoltă.
Haman, din ce e compusă forța noastră de muncă?
O cincime din egipteni, mărite.
O cincime din prizonieri de război.
Restul sunt evrei.
Sunt muncitori harnici și pricepuți.
Și el voia să-i împuțineze pentru că se temea de revoltă.
Eu sunt făcut din alt aluat.
Și când orașul nostru se înalță spre cer…
Zeii noștri se vor bucura de glorie.
În Egipt nu exista noțiunea de sclav.
Treci la muncă!
Dar aveam prizonieri de război, aveam servitori…
Exista muncă silnică.
Era ceva obișnuit pentru faraonii egipteni.
În Egipt, munca silnică era esențială pentru economia regatului.
Și, deci, când spui: „Lasă pe poporul meu”,
întrebarea firească a faraonului și a întregii economii egiptene este:
„Și cine va munci?”
„Cineva va face treaba?”
Ca în 1863, când Proclamația de Emancipare a ridicat problema:
„Dacă eliberăm sclavii, cine va culege bumbacul?”
Goșen se află la periferia orașului Pi-Ramses.
Nepotul și strănepotul lui Avraam veniseră acolo cu patru secole înainte,
când foametea îi alungase din Canaan.
Și faraonul le-a dat voie să populeze ținutul acela.
Cu timpul, israeliții au început să fie considerați perturbatori.
Populația creștea rapid, aveau identitate proprie, nu se integrau prea bine…
Erau îngrijorători.
Așa că a fost creat un sistem care să-i țină… nu încă în robie,
dar asta se întâmplă treptat.
Ți se iau drepturi și, curând, nu mai știi cum era viața când le aveai.
Salutare!
Miriam…
El e fratele nostru, Moise.
Ți-am spus să nu-l aduci înapoi.
Vino!
Totul e bine. Vino, te rog!
Poftiți!
Cred că sunteți însetați.
Vreți ceva de mâncare?
Beți! Apoi ar trebui să plecați.
Când ai mâncat?
- Așa a vrut mama. - Ar trebui să-l asculți, Miriam.
Dumnezeu i-a vorbit.
Tuturor ne vorbește în vis.
N-a fost un vis.
Mi-a vorbit pe munte.
A spus să vin aici, să ne eliberez poporul și să-l duc înapoi în Canaan.
Dumnezeul nostru n-a vorbit nimănui de sute de ani.
E adevărat!
Evreii erau în Egipt de 430 de ani.
Și, în majoritatea acelui timp, fuseseră sclavi.
Ce s-a întâmplat cu relația dintre Dumnezeu și israeliți
în acele secole disperate, nesfârșite, de robie?
S-au dat bătuți?
Au ajuns la concluzia că poveștile care li se spuseseră
despre strămoșul lor, Avraam,
și promisiunea de a fi liberi în Pământul Făgăduinței
nu erau adevărate?
Tora nu ne spune.
Unul dintre versetele care mă impresionează e
cel unde Domnul îi spune lui Moise: „Am văzut necazul poporului Meu.
Strigarea lui am auzit.”
Când îl citesc, prima mea reacție e: „Și ce Ți-a luat atât?”
Mamă!
Mamă…
- Hai să… - Nu cunoaște pe nimeni.
Micul meu Moise!
Te-ai întors?
Mulțumesc!
Nu-i spune mai-marelui.
E mai-mare datorită egiptenilor. Deocamdată, adună bătrânii.
Moise, când vin, le poți vorbi.
Nu eu. Aaron.
În Qur'an, când Moise vorbește cu Domnul pe munte, Îi spune:
„Trimite pe Aaron cu mine, pentru că e mai elocvent
și se exprimă mai bine ca mine.”
Expresia din Qur'an e „limba grea” sau „înnodată”.
O poți interpreta ca fiind un defect fizic sau doar un blocaj psihologic.
Că-i era foarte frică să se întoarcă la Faraon
și, probabil, nu era așa elocvent ca Aaron.
E un moment frumos, pentru că Îi spune Domnului:
„Aș avea nevoie de ajutor în această misiune importantă.”
Și Dumnezeu consimte, iar Aaron e înălțat la statutul de profet.
Deci Aaron lucrează alături de Moise pentru îndeplinirea misiunii.
El e Moise, fratele meu.
Nu e egiptean.
E de-ai noștri.
A venit la noi cu un mesaj.
Ce mesaj?
Dathan, supraveghetorul-șef.
Îl știi pe fratele meu.
E un om bun. Era chiar și când trăia ca egiptean.
L-a ucis pe cel care-l biciuia pe Bukki.
Îmi amintesc bine.
Și Dumnezeu…
Dumnezeul nostru,
Dumnezeul lui Avraam,
a venit la fratele meu
și i-a poruncit să ne scoată din robie,
ca să ne întoarcem în ținutul de unde am venit.
A spus și cum?
Întreabă-l cum!
Îi vom cere lui Faraon să ne lase să ieșim din oraș.
- Doamne! - Nu!
Cu toții.
Vom spune că aducem jertfă Dumnezeului nostru.
Vom jertfi animale și asta i-ar mânia pe egipteni.
Faraon ne va lăsa să mergem în deșert trei zile.
Scăpați din ochi, vom fugi.
Fiu al lui Amram, vreau să cred povestea fratelui tău.
Dar dacă mergi să-i ceri asta lui Faraon, va râde de tine.
Fratele meu a vorbit cu Dumnezeu.
Ce?
El mi-a poruncit să vă izbăvesc.
Să ne scot poporul din robie.
Dacă Dumnezeu ne-a poruncit,
o să se poată.
Moise…
Ți-a spus numele Lui?
Da. Îl știu.
Din generație în generație,
am dat mai departe numele Dumnezeului nostru.
Ca să-l știm într-un moment ca ăsta.
Șira!
Au zis: „S-o întrebăm pe bătrână, pe Șira Bat Asher!”
Știe Moise cuvintele speciale?
Știi numele, da?
Mama ta ți l-a spus.
Deci, dacă Moise știe numele,
L-a văzut pe Dumnezeul nostru.
Moise…
Domnul este cu noi!
Bătrâna spune că Moise cunoaște cuvintele izbăvirii.
El este cu adevărat izbăvitorul, profetul ales de Domnul.
S-a zis cu taina…
E adevărat? S-a întors Domnul nostru?
Zi-ne despre El!
Arată-le!
El este Dumnezeu unul, cel adevărat.
El e Dumnezeul care l-a apărat pe Iosif
când l-au vândut frații lui.
El e Dumnezeul care i-a spus
că, într-o zi, oasele lui vor fi înapoiate în Canaan.
Și e Dumnezeul care a făcut legământ cu Avraam,
străbunicul lui Iosif.
Ca să fim pe veci poporul Său.
Avraam s-a luptat cu Domnul?
Nu, Iacov, tatăl lui Iosif.
S-a întâlnit cu Domnul noaptea și s-au luptat până-n zori.
Și n-a lăsat pe Domnul până nu l-a binecuvântat.
Și când Domnul l-a binecuvântat, l-a numit Israel.
„Cel ce L-a biruit pe Dumnezeu”.
Cum e tărâmul nostru?
- E adevărat că a fost potop? - Și animalele?
Da, a fost potop.
Și cel care ne-a scăpat a fost Noe.
El a făcut o arcă.
- Cât a ținut potopul? - Patruzeci de zile și patruzeci de nopți.
Cum s-a făcut lumea?
Dumnezeu a făcut-o în șase zile.
Le-a vorbit de Adam și Eva,
de Noe, Isaac și Ismail,
de Iacov și Esau.
Omul care fugise din Egipt ca proscris se întorsese ca profet.
De unde ai știut că știu numele?
Sunt moașă.
Suntem aproape de Domnul.
La naștere și la moarte, Îi simți prezența.
Dar tu nu ai copii.
Când mi-a venit vremea de măritiș,
încă se mai ucideau băieții.
Prefer să-i ajut pe ceilalți.
Acolo erai.
Lângă grădina palatului femeilor.
Când te-a găsit prințesa.
Ai văzut?
Eu am făcut să fie așa.
Mama lui Moise îi spune o vorbă surorii lui.
„Urmează-l.”
În arabă e un singur cuvânt.
Și ea s-a dus cu mult curaj după copil.
Șifra, trebuie să-ți spun ceva!
A fost foarte isteață
și a găsit o cale de a-și întoarce fratele la mama lui de sânge.
Iertați-mă, domniță!
Știu o doică pentru copilul prințesei.
Prințesa, fiica lui Faraon, n-a întrebat-o niciodată
cine este.
Se presupune că n-a știut că era mama biologică a copilului.
Deci mama lui biologică
a fost menită să fie cea la al cărui sân se va hrăni Moise.
Își va petrece primii doi sau trei ani
sugând la sânul mamei lui.
Deci și-a auzit mame-loshn, limba maternă, din pruncie.
Cântece de leagăn în ebraică…
Îmi imaginez că un cântec de leagăn i-a rămas în subconștient.
Îmi place că povestea începe
cu această femeie care-și hrănește pruncul.
Cât de predispuși suntem să credem
că o revoluție va începe cu o mamă care alăptează?
A lucrat o putere mai mare.
Întotdeauna.
Te-a luat și te-a adus înapoi acasă.
Tu ești legătura noastră.
Mijlocitorul nostru.
Mama o să mă ajute mâine să vorbesc cu Faraon.
Sora lui Faraon nu e mama ta.
Nu e, și totuși este.
Vine cineva, domniță.
De departe.
Un străin.
Dar îți cunoaște inima.
Ai pălit, stăpână.
Ce este?
S-a întors fiul meu.
E Moise!
Subtitrarea: Raluca Dimitriu