GOSEN
Mooses.
Herra.
Tämä yö poikkeaa kaikista muista.
Miten?
Kaikki Egyptin esikoiset kuolevat.
Faraon esikoisesta köyhimmän piian esikoiseen.
Entä heprealaisten esikoiset? -Kuuntele tarkkaan.
Jokainen perhe syököön uhrikaritsan karvaiden yrttien kanssa.
Syökää se happamattoman leivän kanssa, sillä leipää ei ole aikaa nostattaa.
Ottakaa karitsan verta ja sivelkää sitä ovenpieliin -
merkiksi siitä, missä asutte, suojaamaan teitä kostoltani.
Etsin Mooseksen asuinpaikkaa.
Minua pelottaa.
On oltava toinen keino.
Minä olen tuhoaja.
Äkkiä sisään.
Niin alkaa kymmenes vitsaus.
Esikoisten kuolema.
TESTAMENTTI: MOOSEKSEN TARINA
OSA 3: LUVATTU MAA
Viimeinen vitsaus oli kauhea,
sillä jokainen esikoinen Egyptissä -
faraon esikoisesta tavallisten ihmisten esikoisiin -
ja jopa karjaan, kuolee.
Kristinuskon kannalta tässä ennakoidaan Uutta testamenttia ja Jeesusta.
Karitsan veri, uhrilammas.
Pelastuksen saa vain hänen verensä kautta.
Toisessa Mooseksen kirjassa ovenpieleen sivelty karitsan veri pelastaa.
Syökää ja juokaa.
Heprealaisten kotien merkitseminen karitsan verellä -
pelasti kodit, sillä tuhoava enkeli ohitti ne.
Heprealaisten kodit ohitettiin, ja egyptiläisten koteihin iskettiin.
PI-RAMSES EGYPTIN PÄÄKAUPUNKI
Tämä on erityisen hyvää.
Amen.
Amen?
Amen!
Se oli tavallaan hammas hampaasta.
Farao tappoi ensin heprealaisten poikalapset.
Ja nyt tapetaan egyptiläisten esikoiset.
Ympyrä sulkeutui. He saivat itse kokea sen, mitä olivat tehneet muille.
Vanhassa rabbiinisessa perinteessä ei iloita kärsimyksestä,
jota vitsaukset egyptiläisille aiheuttivat.
Kun laulamme pesah-juhlan seder-päivällisen aikana -
kymmenestä vitsauksesta,
meidän kuuluu ottaa maljastamme pisara viiniä sormella -
ja asettaa se lautasen reunalle.
On väärin nauttia toisten ihmisten kärsimyksestä.
Riippumatta siitä, ovatko he aiheuttaneet meille vahinkoa.
Siksi vähennämme omaa iloamme symbolisesti.
Mooses!
Luvussa 12 kohdataan "tuhooja".
Joskus se tulkitaan kuoleman enkeliksi. Jumalaa ei mainita.
Mooses!
Heti sen jälkeen kuitenkin sanotaan, että Jumala teki sen.
Siinä on ehkä yritetty erottaa toisistaan Jumala ja se, mitä Jumala tekee.
Mooses.
Mooses!
Ja kova valitus oli Egyptissä.
2. MOOS. 12:30
Sillä ei ollut yhtään taloa, jossa ei ollut kuollutta.
Mooses!
Meidän pitää lähteä!
Raamatun laatijat ja kirjurit ovat laittaneet tekstiin kuoleman enkelin,
jotta Jumalaa ei pidettäisi niin raivoisana ja kostonhimoisena -
kuin lapsia ja viattomia tappavaa Jumalaa väistämättä pidettäisiin.
Mitä me olemme tehneet?
Sen, mitä Jumala pyysi.
Vitsauksista viimeinen -
oli todella musertava.
Juuri sellaista käytetään argumenttina Jumalaa vastaan.
Miten rakastava Jumala voi sallia sellaisen?
Onko Jumala niin kostonhimoinen?
Vain todella julma Jumala tappaisi kaikki esikoiset.
Totta puhuen siihen ei ole hyvää vastausta.
Inhimillisellä tasolla se oli todella musertavaa.
Mooses.
Missä olet, Mooses?
Mooses!
Missä sinä olet? Vastaa!
Veljeni. -Salpaa ovi.
Menen hänen luokseen. -Älä!
Vastaa!
Minä menen.
Mooses ei ole täällä. -Eikö hän ilkeä häpeältään kohdata minua?
Poikani on kuollut!
Meidänkin lapsiamme on kuollut sinun käsissäsi.
Sinua varoitettiin.
Ihminen ei voi asettua Jumalan tielle. -Teidän jumalanne on pelkkä murhaaja.
Hän on elämän antaja.
Ja ottaja.
Poikani…
Poikani.
Menkää autiomaahan.
Nyt heti. -Ilman ehtojako?
Niin.
Kunhan lähdette heti.
Tule meidän kanssamme.
En.
Minun on surtava Egyptin menetystä hänen kanssaan.
Hänen menetystään.
Nyt on lähdettävä heti.
Ennen kuin farao muuttaa mielensä.
Voi, rakas poika.
Sinä toit tämän pahuuden talouteeni.
Itse pakotit Mooseksen tähän -
tuhoon.
Tähän se johti.
Kuvittelit olevasi voittamaton ja haavoittumaton.
Minä puhun jumalten kanssa.
Puhutko?
Kumarra minua.
Kuuntele minua. -Kumarra!
Minä olen farao!
Niilin valtias!
GOSEN
Egyptiläiset kiirehtivät israelilaisia lähtemään heti pois maasta,
sillä he ajattelivat: "Muuten me kuolemme kaikki."
Yhtäkkiä kaikki tapahtui nopeasti.
Ajan merkitys ikään kuin muuttui.
He eivät itsekään enää tienneet, kauanko olivat olleet siellä.
Orja ei määrää omasta ajastaan. Orja toimii muiden ajan mukaan.
Nyt he toimivat itsenäisesti.
He eivät olleet enää ajan orjia vaan käyttivät sitä itse.
He olivat pyytäneet egyptiläisiltä hopea- ja kultakaluja sekä vaatteita.
Ja Herra oli antanut kansan päästä egyptiläisten suosioon,
niin että nämä suostuivat heidän pyyntöönsä.
Ja niin he veivät saalista egyptiläisiltä.
Se heprean kohta on käännetty monella tavalla,
mutta ei kaunistella asiaa. Saaliin viemistä se oli.
Nyt oli heidän vuoronsa.
Asia oli ongelmallinen varhaisessa juutalaisuudessa,
ja juutalainen filosofi Filon väittikin, että kyseessä oli maksu palvelusta.
Ettei kyse ollut ryöstöstä,
vaan että kyseessä oli ansaittu maksu kaikesta koetusta.
Kunpa Raamatussa olisi selityksiä.
Mitä muuta tällä haluttiin kertoa, kuin että onni on kääntynyt?
Tämäkö…
Tämäkö on nyt tärkeää?
Niinkö?
Mooses!
Sinäkin annoit minulle jalokiviä, kun menimme kihloihin.
Nytkin vietetään kihlajaisia.
Neljäsataa vuotta, Mooses. Anna heidän juhlia.
Tämä päivä ennustettiin jo kauan sitten. Lähdemme Kaanainmaahan,
maidon ja hunajan maahan.
On kulunut 400 vuotta, ja nyt se päivä on vihdoin koittanut.
Olemme kamppailleet tänä aikana.
On ollut raatamista, vaikeuksia ja kärsimystä.
Unohdimme, keitä olemme.
Sitten Jumala puhutteli minua vuorella.
Ja nyt olemme tässä.
Tänä kauniina aamuna olemme vapauden porteilla.
Luotammeko siihen, että farao päästää meidät?
Hän on muuttanut mielensä monta kertaa.
Tämä voi olla ansa.
Ei, ainoa ansa on nyt omassa mielessämme.
Jumala on nyt meidän kihlattumme, ja me olemme hänen morsiamensa.
Mooses!
Tulen mukaasi, minne menetkin.
Minne jäät, sinne jään minäkin.
Kun Mooses johtaa kansan pois Egyptistä,
Bitiah tulee mukaan pakomatkalle.
Se kertoo paljon siitä,
millainen Mooseksesta oli tullut,
ja miten vakuuttava hän oli saadessaan kaikki seuraamaan häntä.
Midrašissa on eräs vaikuttava versio,
jossa sanotaan, että faraon tytär oli esikoinen,
ja siksi hänenkin olisi kuulunut kuolla esikoisten kuollessa.
Jumala kuitenkin pelasti hänet, koska hän pelasti Mooseksen.
Silloin Jumala otti hänet omakseen ja pelasti hänet viimeiseltä vitsaukselta.
Monet muslimit pitävät Mooseksen adoptioäitiä -
myöskin faraon sorron kohteena.
Koraaniin liittyvässä kirjallisuudessa sanotaankin, että kun Mooses palasi,
adoptioäiti uskoi häneen ensimmäisten joukossa.
Sanotaan myös, että farao kidutti häntä -
ja että Jumala pelasti hänet faraon kauhealta kidutukselta.
Islamilaisessa traditiossa hänestä tulikin -
esikuva perheväkivallasta kärsiville naisille, jotka pyrkivät pakoon.
Hän on toivoa tuova hahmo.
Aikaa ei ole hukattavaksi.
Veljeni on tullut hulluksi.
Israelin kansa!
Lähtekäämme!
Pesah-juhlan teksteissä on kohta, jossa sanotaan,
että jollei Jumala olisi vienyt meitä Egyptistä, olisimme yhä faraon orjia.
Siis henkisesti.
Olisimme henkisesti yhä isännän käskyvallassa.
Se on Tukholma-syndroomaa. Sitä voi vähentää ja siitä voi parantua -
vähättelemällä vangitsijaa.
Silloin vangitsijoita ei nähdä arvokkaina, lempeinä ja hyvinä ihmisinä.
Kun sen ymmärtää, Tukholma-syndrooma katoaa.
Ja ihminen on vapaa.
Annoin uhrin Amonille.
Hän on viimein pelastanut meidät tuolta pahalta.
Ei, tämä oli virhearvio, Haman!
Jos yksi työntekijäkansa lähtee, lähtevät muutkin.
Nubialaiset ja heettiläiset.
Perustukset murenevat.
Valmista sotaväki liikkeellelähtöön. -Majesteetti, minä anelen.
Valmista sotaväki liikkeellelähtöön.
Paljon kertoo se, että kymmenes vitsaus, joka vaikutti faraoon henkilökohtaisesti,
vasta katkaisi kamelin selän, niin sanotusti.
Kun farao ymmärsi, että hänen poikansa on kuollut,
hänen sydämensä valtasi kostonhalu.
Farao muutti mielensä, ja takaa-ajo alkoi.
Tulee mieleen hiirellä leikkivä kissa.
Kissa jahtaa hiirtä, saa sen kiinni, päästää sen hetkeksi menemään -
ja jatkaa sitten taas leikkiään.
Tuntuu, että Jumala käyttäytyi kuin se kissa.
Kaanainmaa on pohjoisessa. Tuolla päin.
Kuljemme filistealaisten maan läpi. He voivat hyökätä.
Sitten taistellaan. Muuta reittiä ei ole.
Pohjoiseen siis.
Autiomaan halki luvattuun maahan!
Aaron!
Herra johdattaa meitä!
Tuolla on vain Migdolin ja Baal-Sefonin välinen meri!
Olen nähnyt tuon ennenkin! -Jäämme ansaan!
Hän ohjasi minut luoksesi! -Usko minua, veli!
Tuo on merkki!
Tarvitaan tuhat laivaa, jotta pääsemme pois sitä kautta!
Kun farao oli päästänyt kansan, ei Jumala johdattanut heitä sitä tietä,
joka kulki filistealaisten maan kautta, vaikka se oli suorin.
Sillä Jumala ajatteli, että kansa ehkä katuisi nähdessänsä sodan syttyvän -
ja palaisi Egyptiin.
Vaan Jumala antoi kansan poiketa erämaan tietä myöten Kaislamerta kohti.
Siitä, miksi Jumala johdatti kulkijat outoon suuntaan, on monta tulkintaa.
Syy saattoi olla sotilaallinen -
tai se, että sillä reitillä oli enemmän juomavettä.
Kaikissa niissä voi olla totuuden siemen.
Tooran tekstien on kuitenkin tarkoitus puhutella meitä tänäkin päivänä.
Siksi Jumalan järjestämän reitin tärkein viesti on se,
että ihminen voi luulla jonkun elämän polun olevan oikea,
mutta Jumala tietää, mikä on kullekin hyvä ja oikea reitti.
2. MOOS. 13:21
Herra kulki päiväsaikaan pilvipatsaassa heidän edellään -
näyttäen heille tietä -
ja yöllä tulipatsaassa valaisten heidän tietään,
niin että he saattoivat kulkea sekä päivällä että yöllä.
Ja egyptiläiset ajoivat heitä takaa.
Minähän sanoin, veli.
Täällä on vain meri.
Pitää kääntyä takaisin.
Tällä on jokin tarkoitus.
Egyptiläiset,
kaikki faraon hevoset, sotavaunut miehineen sekä hänen muu sotaväkensä,
ajoivat heitä takaa ja saavuttivat heidät,
kun he olivat leiriytyneinä Pi-Hirotin luona,
Baal-Sefonin kohdalla.
Mooses, mitä Jumala sanoo?
Sanoinhan, ettei tämä onnistu.
Leiriydymme tähän.
Leiriydymme tähän!
Farao tappaa meidät tässä! -Me leiriydymme.
Ei. Katsokaa, hän on oikeassa!
Mooses on oikeassa!
Jumala auttoi heitä tässäkin.
Hänen näkyvä apunsa -
toimi paitsi kompassina,
myös suojaavana voimana.
Tämä pitää kiertää!
Mahdotonta, majesteetti.
Kun me siirrymme, sekin siirtyy.
Herra, se vaikuttaa elävältä.
Otan perillisekseni sen, joka keksii keinon kiertää tuo.
Sinulla oli varmasti syy johdattaa meidät tänne.
Mikä se syy on? Näytä se minulle.
Mooses.
Nosta sauvasi.
Ojenna kätesi.
2. MOOS. 14:21
Ja Mooses ojensi kätensä meren yli.
Niin Herra saattoi vahvalla itätuulella, joka puhalsi koko yön, meren väistymään.
Miksi Punainen meri jakautui?
Joidenkin Raamatun-tutkijoiden mukaan,
jos se tapahtui niin kuin Raamatussa kuvataan,
syynä oli maanjäristys,
joka avasi railon, jonne kaikki vesi valui.
Sitä pidetään luonnonilmiön aiheuttamana.
Raamatun laatija ei tarkoittanut sellaista.
Se sanotaan selkeästi.
Jumala antoi Moosekselle voiman nostaa sauvan ja tehdä ihmeen.
Mitä tämä on?
Emme selviä tuosta! -Käännytään.
Meri musertaa meidät.
Kuolemme kaikki! -Palataan takaisin!
Heidän jumalansa voima on rajaton, majesteetti.
Meidän jumalamme eivät suostu tuohon.
Näettekö tuon?
Siinä on Jumala.
Näettekö tuon? Jumala on siinäkin!
Uskokaa!
Saatpa nähdä.
Pelastaisitteko itsenne ja hylkäisitte lapsenne?
Ette. Hänkään ei tee niin.
Jumala tarvitsee meidät kaikki.
Jokaisen lapsensa.
Meidät kaikki!
Palataan, kun vielä voidaan.
Tuosta emme selviä hengissä.
Mieluummin hukun kuin palaan.
Midrašissa on monta opetusta meren jakamisesta.
Erään mukaan enkelit kysyivät Jumalalta, miksi hän pelastaa nämä ihmiset.
He palvovat epäjumalia siinä kuin egyptiläisetkin.
Kaikki ihmiset ovat samanlaista roskaa.
Jumala totesi, että enkeleiltä oli jäänyt jotakin huomaamatta.
Se, että he kulkivat yhdessä.
Se ratkaisi.
Jokainen mokaa joskus elämässään,
mutta ihmisten tulee oppia tekemään yhteistyötä.
Sitä Jumala haluaa.
He kuolevat tuonne. Olisi hulluutta seurata heitä.
Ei.
Heidän jumalansa pakenee!
Epäilettekö sitä, minkä näette omin silmin?
Majesteetti. Lapsemme on jo otettu meiltä pois.
Nämä ovat parhaat soturinne.
Vaunut valmiiksi. -Majesteetti…
Ajamme heidät kiinni ja tapamme jokaisen.
2. MOOS. 14:22–23
Ja israelilaiset kulkivat meren poikki kuivaa myöten,
ja vesi oli heillä muurina sekä oikealla että vasemmalla puolella.
Ja egyptiläiset ajoivat heitä takaa.
Nopeasti!
Mene. -En.
Tee niin kuin sanon. Mene.
Paetkaa!
Vauhtia!
Eteenpäin!
2. MOOS. 14:27–28
Niin Mooses ojensi kätensä meren yli,
ja aamun koittaessa meri palasi paikoillensa.
Ja vedet palasivat ja peittivät sotavaunut ja ratsumiehet,
koko faraon sotajoukon, joka oli seurannut heitä mereen.
Ei yksikään heistä pelastunut.
Kun yksi tyttäristäni oli 10-vuotias,
hän oli kuullut tämän tarinan pyhäkoulussa.
Että kaikki egyptiläiset kuolivat mereen.
Se sai hänet aivan tolaltaan. Hän kysyi, miksi Jumala oli tehnyt niin.
Eivätkö hekin olleet Jumalan lapsia?
Ajattelin mielessäni, että se oli erittäin hyvä kysymys.
Miksi Jumala tosiaan teki niin?
Koraanissa tämä tarina loppuu siihen, kun farao hukkuu.
Tarinan mukaan hän sanoi uskovansa Aaronin ja Mooseksen jumalaan.
Mutta silloin oli jo liian myöhäistä.
Eräs tarina on kiinnostava.
Gabriel, yksi arkkienkeleistä,
sanoo Muhammedille vihaavansa eniten kahta henkilöä.
Saatanaa ja faraota.
Gabriel sanoo pelänneensä niin, että farao kääntyisi islamiin -
juuri ennen kuolemaansa, että alkoi tunkea mutaa faraon suuhun,
jottei tämä kääntyisi muslimiksi tai sanoisi uskovansa Jumalaan.
Kuolleen meren kääröissä -
on yksi lyhyt käärö,
jossa on katkelma 2. Mooseksen kirjasta.
Se on vahingoittunut, mutta siinä on ollut pitkä Mirjamin nimiin kirjattu laulu.
Se on voitonlaulu.
Kansa on paennut,
ja Jumala on voittanut egyptiläiset ja pelastanut israelilaiset.
Siinä sanotaan: "Kuka olisi sinun vertaisesi jumalten joukossa, Jahve?"
Eli: "Sinä olet jumalista suurin."
Ensimmäisen merkittävän teologisen viestin juutalaisessa, kristityssä -
ja islamilaisessa perinteessä sanotaan tulevan naisen suusta.
Adonai.
Mooses pelasti maailman Nooan tapaan.
Nooan tapauksessa vesi vetäytyy,
ja päästään kuivalle maalle aloittamaan alusta.
Punaisella merellä vesi jakautuu,
ja paljastuu kuivaa maata, joka pelastaa heidät toiselle rannalle,
niin että uusi elämä kansana voi alkaa.
Tapauksilla on yhtäläisyyksiä. Kun Jumala pelastaa,
luominen on mukana.
Veli.
Olemme vapaita.
Olemmeko?
2. MOOS. 15:22
Mooses vei israelilaiset Kaislamereltä Surin autiomaahan,
ja he vaelsivat siellä kolme päivää löytämättä vettä.
Järkyttyneet ja traumatisoituneet ihmiset vaelsivat erämaassa.
Ei ihme, jos he olivat hämmentyneitä,
peloissaan ja epävarmoja.
He eivät tienneet, missä olivat.
Heille oli nyt selkeästi osoitettu,
että heidän Jumalansa oli todellinen ja pelastanut heidät.
Nyt heidän piti kuitenkin nähdä eteenpäin -
tulevaisuuteen, jota he eivät osanneet kuvitella.
Lapset eivät ole syöneet kolmeen päivään.
He seurasivat Moosesta, mutta Mooseskaan ei tiennyt, mikä heitä odotti.
Anna minulle merkki, Herra.
Toiko hän meidät tänne kuolemaan? -Hulluutta!
Oli virhe lähteä.
He vapautuivat orjuudesta.
Vaikeuksien piti olla ohi, mutta eivät ne olleetkaan.
Se on tärkeää: elämä on sellaista.
Koettelemuksista otetaan opiksi,
mutta ne eivät lopu.
Tooran viesti on, että perille ei päästä.
Matka on tärkeämpi kuin määränpää.
Missä olet, Herra?
Kansallani on jano ja nälkä.
Puhu minulle!
Ihmisiä pelottaa.
Hän ei puhu minulle enää.
Kuka?
Jumala.
Hän on kadonnut.
Tai sitten ei.
Ehkä hän koettelee sinua. -Tämä on jo liikaa.
Ei ole.
Ei.
Näytä heille tie.
Jos Luoja suo, tänään löytyy vettä.
Käännytään etelään.
Kaanainmaa on pohjoisessa. -Tiedän.
Mennään etelään, Midianiin. -Miksi?
Vuorelle, jolla Hän puhui minulle ensi kertaa.
Olemme menossa luvattuun maahan. -Menemme sinne kyllä.
Miten selviämme?
Mitä sanomme ihmisille?
Herra pitää meistä huolen.
Autiomaassa israelilaiset alkoivat nurista Moosesta ja Aaronia vastaan -
ja sanoivat heille:
"Kunpa Herran käsi olisi lyönyt meidät kuoliaaksi Egyptissä,
kun vielä olimme lihapatojen ääressä ja saimme ruokaa kylliksemme.
Mutta te olette tuoneet meidät tänne autiomaahan -
tappaaksenne nälkään kaikki nämä ihmiset!"
Matka oli pitkä ja haastava.
Uupuneet ihmiset muuttuvat äreiksi.
Miksi he olivat niin kiittämättömiä kaiken tapahtuneen jälkeen?
Helppo sitä on ilmastoidusta huoneesta käsin arvostella.
Nämä ihmiset olivat kärsineet toistuvasti.
Heitä oli koeteltu niin usein, että olisi oudompaa, jos he eivät olisi nurisseet.
Aamulla oli maassa leirin ympärillä runsaasti kastetta,
ja kun kaste oli haihtunut,
oli autiomaassa jotakin hienoa ja rapeaa, ohutta kuin kuura maan pinnalla.
Herra sanoi: "Minä annan sataa teille ruokaa taivaasta."
Israelilaiset valittivat nälkää,
ja Jumala teki ihmeen lähettämällä mannaa taivaasta.
Tutkijoiden mukaan -
on olemassa tamariskipuussa ruokaileva kirvalaji,
jota esiintyy Siinailla.
Ne erittävät pihkamaista ainetta,
joka maistuu makealta ja on valkoista.
Sitä on kasvien pinnalla.
Keräämme ja kuivaamme sen ja leivomme siitä leipää.
Jumala on puhunut.
Siinain eli autiomaan tapahtumissa -
näkyy Jumalan äidillinen puoli.
Naiset muuttivat maan antimet syötävään muotoon.
Huomaatko, veli? Saimme merkin.
Soturi-Jumala näkyy merkeissä, ihmeissä ja taistelussa faraon armeijaa vastaan.
Ja nyt Jumala on vertauskuvallisesti hoivaava äiti.
Lopeta!
Käskin lopettaa!
Itsekäs mies!
Kauemmas!
Lopeta!
Daavid ja Amram kahmivat liikaa. Nyt kaikille ei riitä.
He yrittivät myydä sitä.
Tästä riittää vain kahdeksi päiväksi.
Näinkö te vastaatte, kun Jumala siunaa meitä antimillaan?
Häätäkää heidät pärjäämään omillaan.
Ei. Älkää menkö.
Totelkaa minua.
Olet ennenkin kompastunut suuttumukseen. Jumala on osoittanut myötätuntoa.
Tehdään mekin samoin.
Hän on oikeassa.
Mitä Herra toivoisi meiltä?
Miten voit kysyä tuota, kun sydämeni ei muuta tavoittelekaan?
Anna mielesikin tavoitella sitä.
Oppia voi vasta, kun aiemmin opittu on nollattu.
Erämaassa ei ollut kyse petoeläimistä.
Se oli nollaamisen tila.
Se oli tyhjä tila, jossa ei ollut mitään.
Vihollisia ja uhkia toki oli, mutta se ei ollut asian ydin.
Ydin oli siinä, että tarvittavia opetuksia ei voinut antaa Egyptissä.
Liikaa painolastia. Israelissa oli keskityttävä rakentamiseen.
Siitä erämaassa oli kyse.
Israelilaiset. Keräämme viiden päivän ajan ruokaa joka aamu.
Aina vain sen päivän tarpeiksi.
Kuudentena päivänä -
keräämme niin paljon, että voimme levätä seitsemäntenä päivänä.
Meidät luotiin Jumalan kuviksi.
Mekin lepäämme seitsemäntenä päivänä. Vai? -Niin.
Aivan.
Pyhäpäivä.
Päivä, jolloin muistutamme mieleen, miten paljon olemme Hänelle velkaa.
Olkoon se laki.
Sapatti on kiinnostava instituutio,
kun ajattelee Raamatun maailmaa ja israelilaisia.
Ei tiedetä, että missään muissa seudun kulttuureissa olisi ollut vastaavaa.
Sapattia voi siis sanoa israelilaiseksi keksinnöksi.
Sapattiin viitataan ensi kertaa 2. Mooseksen kirjan luvussa 16 -
kohdassa, jossa kerätään mannaa.
Kuudentena päivänä piti kerätä kaksinkertainen määrä -
ja levätä seitsemäntenä päivänä kuten Jumalakin teki.
On tapana sanoa, että sapatti on ylläpitänyt juutalaisia eikä toisin päin.
Silloin kansa tarvitsi juuri sitä.
Jumala ilmoitti Mooseksen kautta, että työnteollakin oli rajansa.
Jos näemme sen, mitä meillä on, ja ymmärrämme, että tämä hetki on hyvä,
selviämme kyllä.
Nälänhädästä ja faraon vihasta selvinneet israelilaiset -
kohtasivat pian uuden vihollisen matkalla kohti etelää ja Siinainvuorta.
Täällä on muitakin.
Aavikkokansaa. Tämä on heidän maataan.
Lähi-idässä oli paljon muitakin kansoja kuin israelilaisia.
Monet olivat israelilaisten vihollisia, esimerkiksi amalekilaiset.
Vauhtia! Mooses!
Rosvoja! He hiipivät kimppuumme pimeän turvin.
Heitä oli liikaa, ja he sieppasivat naisia ja lapsia.
Tarvitsen lisää miehiä.
Amalekilaisia. Orjakauppiaita.
Leiriydytään tähän.
Haetaan omamme takaisin.
AMALEKILAISTEN LEIRI
Nopeasti asemiin.
Oliko israelilaisilla miekkoja, kilpiä ja jousia,
vai miten he pystyivät käymään sotaan amalekilaisia vastaan?
Ikivanhan juutalaisen midraš-tekstin mukaan -
he veivät varusteet -
mereen hukkuneilta egyptiläisiltä sotilailta.
Ruumiit ajautuivat rantaan, ja israelilaiset veivät tavarat.
Se on hyvä vastaus. Raamatussa siitä ei sanota mitään,
mutta se on asia, joka mietityttää.
Herra,
johdata lapsesi voittoon.
Jumala sanoo: "Vein sinut pois Egyptistä -
väkevällä kädellä -
ja ojennetulla käsivarrella."
Mooseksen käsivarret olivat kohotettuina.
Hän oli symboli, kanava.
Joosua! Olemme täällä.
He ovat täällä!
Kunhan heidän katseensa on kohotettu taivasta kohti,
he menestyvät taistelussa.
Äkkiä. Pysykää lähellä minua.
Jos ei ole, he häviävät.
Tulkaa!
Mooses alkaa uupua.
Hänen kätensä pysyvät kuitenkin vakaana.
Israelilaiset palaavat taistelusta voitokkaina.
Mistä on kyse? -He riitelevät saaliista.
Riittää! Lopettakaa!
Seuraava, joka lyö, kuolee!
Kuolee!
Muistakaa, keitä me olemme!
Olemme kansakunta!
Uskovaisten kansakunta!
Väistykää!
Miten tuollaisia ihmisiä voi johtaa? -Rakkaudella, rinnakkain.
Entä jos en löydä rakkautta? -Silloin syy on sinun.
Rakkaus vietiin meiltä lapsina.
Pelkkä rakkaus ei olisi riittänyt Egyptistä lähtöön.
Tarina erämaavaelluksesta kertoo ryysyisestä ryhmästä -
traumatisoituneita ja ongelmien kanssa painivia entisiä orjia,
jotka vain yrittävät selviytyä.
Tarina opettaa, että Jumala saattaa antaa näyn -
ja unelman,
mutta yleensä se ei toteudu niin kuin itse haluaisimme.
Se on jotakin vielä parempaa.
He odottivat pääsevänsä luvattuun maahan saman tien.
Ehei.
Ensin oli käsiteltävä sisäisiä asioita -
ennen kuin ulkoiset asiat toteutuivat.
Israelilaiset siirtyivät faraon palvelemisesta Jahven palvelemiseen.
Tarinan tavoite ei ole olla vapaa.
Tavoite on mennä vuorelle palvomaan Jumalaa.
Piti mennä hakemaan käskyt ja laki käytökselle ja Jumalan palvelemiselle.
He joutuivat yhä kamppailemaan henkisesti.
Yhteiskunnallisen vapautumisen lisäksi heidän piti vapautua myös henkisesti.
Tulin puhumaan Jumalalle, löytämään hänet uudestaan.
Olen nähnyt sinut tuollaisena ennenkin.
En voi johtaa kansaani ilman Jumalaa.
Miten kuljen heidän kanssaan ja etsin samalla Häntä?
Vuosia sitten veit lampaani laitumelle,
jotta minä vapautuisin johtamaan kansaani.
Olit hyvä palvelija.
Sinullakin on palvelijoita.
Valitse heidät viisaasti ja käytä heitä.
Sitten voit mennä Jumalan luo hyvällä omallatunnolla -
pyytämään apua.
Jetro tuli taas mukaan tarinaan.
Hän näki Mooseksen hoitavan asioita -
ja kuuntelevan kansansa riidanaiheita.
Mooses yksin toimi tuomarina.
Jetro katseli sitä ja sanoi Moosekselle, ettei niin voinut jatkua.
Muuten Mooses palaisi loppuun.
Sitten Jetro neuvoi Moosekselle, miten luodaan oikeusjärjestelmä.
Minusta Jetro on upea esimerkki ihmisestä,
joka ei ole juutalainen mutta tuo silti loistavia ideoita -
ja hyödyllisiä näkemyksiä omasta uskonnollisesta perinteestään.
Mooses oli niin viisas, että hän otti neuvot vastaan,
vaikka ne olivat peräisin toisesta kulttuurista.
Tallessa on.
Meidän elämämme tarina.
Miten se mahtaa päättyä?
Minun on mentävä pyytämään Häneltä apua.
Mene.
Kerro tarina lapsillemme, jotta he ymmärtävät.
Mene nyt.
Taas Mooses nousee vuorelle kohdatakseen Jumalan.
Alkoi jyristä ja salamoida. Vuoren yllä lepäsi raskas pilvi.
Siinainvuori oli kauttaaltaan savun peitossa,
koska Herra laskeutui vuorelle tulessa.
Vuori savusi kuin tulinen uuni -
ja vavahteli ankarasti.
Missä sinä olet?
Tulin tänne asti sinun luoksesi!
Puhu minulle!
Vai joko lopetit?
Minulla on vielä asiaa!
Kuuletko?
En tiedä, mitä tehdä, Jumala.
En tiedä, minne mennä. Ilman sinua olen eksyksissä.
Olen kotkan siivin kantanut teitä ja tuonut teidät tänne luokseni.
Jos te nyt kuuntelette minua ja pidätte minun liittoni,
teistä tulee minun pappisvaltakuntani ja pyhä kansani.
Tämä sinun tulee sanoa israelilaisille.
Kului viikkoja.
Israelilaiset odottivat Moosesta takaisin Siinainvuoren varjossa.
Hän on viipynyt 40 päivää ja yötä.
Hän palaa kyllä.
He elivät epävarmuudessa.
Ensimmäistä kertaa heidän johtajansa oli muualla.
Heidät pakoon johdattanut kansakunnan isä ei ollut paikalla.
Heidän kokemuksensa oli upea ja pelottava.
Kun tulevaisuus on epävarma ja tuntematon,
voi tapahtua paljon pahaa.
Mitä nyt?
Tarvitsemme jumalan, jonka muutkin tunnustavat.
Toisten kaltaisen jumalan. Meillä on Egyptin kultaa.
Sulatetaan se ja tehdään jumala, joka suojelee meitä.
Mooses on suojellut meitä.
Uskotko tosiaan, että veljesi on vielä elossa?
Uskotko?
Sinä olet vanhempi veli.
Sinun on aika ottaa roolisi takaisin.
Niin Aaron sanoi heille:
"Irroittakaa kultarenkaat, jotka ovat vaimojenne,
poikienne ja tyttärienne korvissa, ja tuokaa ne minulle."
Ja hän otti vastaan kullan heidän käsistään,
kaavaili sitä piirtimellä -
ja teki siitä valetun vasikan.
Tottelemattomuus aiheutti vitsaukset Egyptissä.
Erämaan toisella laidalla tottelemattomuutta oli se,
että he rakensivat jumalan.
Se tottelemattomuus johti siihen, että matka,
jonka olisi pitänyt kestää kymmenen päivää,
kestikin 40 vuotta.
Aaron, Mooseksen veli ja Israelin ylipappi,
rakensi kultaisen vasikan,
sillä hän tunsi itsensä uhatuksi israelilaisten levottomuuden vuoksi.
Rauhoittaakseen kansan hän teki heille jumalan.
Tietenkin Mooses laskeutui Siinainvuorelta -
juuri, kun he palvoivat kultaista vasikkaansa.
Se on sydäntäsärkevää.
Mooses.
Mooses!
Mooses.
Turhaa.
Turhaa kaikki.
Mooses oli niin järkyttynyt ja vihainen,
että hän paiskasi rikki taulut, joihin kymmenen käskyä oli kirjattu.
Vihanhallintaongelma.
Se näkyy kautta koko Mooseksen elämän.
Kamppailu oman vihan kanssa on asia, josta voimme ottaa opiksemme.
Mooses menettää itsehillintänsä ja raivostuu,
ja sitten hänen on keksittävä keino korjata asiat.
Auttakaa minua.
Mitä niissä on?
Hän vastasi.
Hän vastasi kutsuuni.
Hän antoi minulle suurimman lahjansa.
Lakinsa.
Ja te…
Te kaikki särjitte sydämeni.
Niin minä särjin taulut.
Menneen muuttamiseen -
tarvitaan anteeksiantoa.
Muistatko?
Jättäkää minut yksin.
Nyt heti.
Mitä menin tekemään, Herra?
Mene pois.
Herra.
Petin sinut, Herra.
On aika.
Nostin kerran tulvan ja säästin vain Nooan.
Nyt voisin sytyttää tulen ja säästää vain sinut.
Polttaisitko heidät kaikki?
Mutta Herra,
voisimme jo olla luvatussa maassa, jollet olisi ohjannut minua tänne.
Tätä ei olisi tapahtunut.
Miksi päästä luvattuun maahan, jos ei tiedä, miten siellä kuuluu elää?
Vapaus ei säily ilman totuutta.
Aloitamme alusta.
Ei!
Anna heille anteeksi. Anna minulle anteeksi.
Anna anteeksi.
Jumala oli taas saanut tarpeekseen ja aikoi tappaa kaikki paitsi Mooseksen.
Mooses sai hänen mielensä muuttumaan kehottamalla häntä harkitsemaan.
Mitä egyptiläiset ajattelisivat, jos israelilaiset tapettaisiin kaiken jälkeen?
Päästäkää heidät.
He nousivat sinua vastaan. Ja Jumalaa.
Päästä heidät.
Heidän kuuluu kuolla.
Tehdään heistä esimerkkitapaus.
Tappaminen on väärin.
Laki sanoo niin. -Mikä laki?
Se, jonka särjin. Päästä heidät.
Lausu laki meille.
Me toistamme sitä sitten toisillemme,
kunnes ei enää tarvitse.
Sillä lait on kirjattu meihin.
Älä tee itsellesi jumalankuvaa äläkä mitään kuvaa.
Älä pidä muita jumalia minun rinnallani.
Älä turhaan lausu Herran, sinun Jumalasi, nimeä.
Älä himoitse.
Älä…
Se, mikä vieraannutti israelilaiset erämassa,
oli liiton puute.
He pysyivät erämaassa niin kauan kuin pysyivät -
liiton varmistamiseksi.
He eivät vielä olleet valmiita menemään Kaanainmaahan.
Muista pyhittää lepopäivä.
Kunnioita isääsi ja äitiäsi.
Älä tee aviorikosta.
Älä sano väärää todistusta.
Raamatussa ei käytetä sanaa "käskyt".
Kymmenestä asiasta kyllä puhutaan.
Kymmenestä d'varimista, kohdasta tai säännöstä.
Niistä viisi ensimmäistä koskee ihmisen ja Jumalan suhdetta.
Älä pidä muita jumalia minun rinnallani.
Älä turhaan lausu Herran nimeä.
Loput viisi käskyä käsittelevät sosiaalisia suhteita.
Sitä, miten tullaan toimeen toisten ihmisten kanssa -
ja kohdellaan toisia hyvin.
Älä himoitse lähimmäisesi huonetta äläkä mitään, mikä on lähimmäisesi omaa.
Jumala toteaa, että järjestys pitää olla. Kansasta täytyy tulla jotakin.
Jumalan antamat lait olivat alku moraalisäännöstölle,
joka mullistaisi koko maailman.
Äiti.
Miksi olet murheellinen, Mooses?
Väärien tekojeni tähden.
Kaiken sen tähden, mitä on vielä tekemättä.
Olet onnistunut hienosti.
Johdit heidät pois Egyptistä, kuten Jumala kehotti.
Annoit heille lait, joiden mukaan elää.
Annoit heille elämän.
Mitä muuta voisit vaatia itseltäsi?
Minun on johdettava heidät luvattuun maahan.
He pääsevät sinne omin avuin.
Ilman sinua.
Tarinan kolme keskushenkilöä,
Mooses, Aaron ja Mirjam,
eivät päässeet luvattuun maahan.
Tule.
Mielestäni koskettavin ja traagisin hetki koko Raamatussa on se,
kun Mooses, jolle Jumala oli antanut -
vaikean ja vaarallisen tehtävän,
ja joka johti Israelin kansaa autiomaassa 40 vuoden ajan -
ja toteutti tehtävänsä uskollisesti valmiiksi,
ei saanut astua luvattuun maahan yhdessä Israelin kansan kanssa.
Se on sydäntäsärkevää.
Katso, Mooses.
Tuolla se on.
Se, ettei Moosesta päästetty luvattuun maahan,
vertautuu nykymaailmassa Martin Luther King Jr:n elämään.
Kuolemansa aattona hän toisti Mooseksen ajatuksia.
Hän sanoi: "Olen käynyt vuoren huipulla ja nähnyt luvatun maan.
En ehkä pääse sinne kanssanne, mutta te pääsette luvattuun maahan."
Aivan kuin Mooses olisi puhunut hänen kauttaan siinä hetkessä.
Mooseksen tarinan merkitys on siinä,
että vaikka pääsisi Kaanainmaahan ja olisi nimellisesti vapaa,
elämä on silti kamppailua.
Vapautumiseen vaaditaan eri asioita kuin vapaana pysymiseen.
Luvattu maa.
Minä en pääse sinne.
Et niin.
Mutta lapsesi pääsevät.
Mooses?
Mennään sisään.
Tule.
Mooses, Herran palvelija,
kuoli Moabin maassa, kuten Herra oli määrännyt.
5. MOOS. 34:5, 10–12
Israelin kansasta ei ole enää koskaan noussut toista sellaista profeettaa -
kuin Mooses, jonka kanssa Herra puhui kasvoista kasvoihin -
ja joka teki sellaisia tunnustekoja ja ihmeitä,
kuin hän Herran lähettämänä teki Egyptin maassa -
faraolle ja kaikille hänen palvelijoillensa, koko hänen maallensa.
Ei ketään, jolla olisi ollut niin väkevä käsi -
ja joka olisi tehnyt niin suuria tekoja,
kuin hän teki koko Israelin silmien edessä.
Tekstitys: Mari Harve