DIN EPISODUL ANTERIOR
Vă aduc darul morții de la Sutekh ție și universului tău mărunt,
respingător și necontenit!
IMPERIUL MORȚII
Doctore!
Toată lumea, afară!
- Plecați cu toții! - Aduc praful morții de la Sutekh.
Haideți!
Hai, Doctore!
În șa, cowboy!
Kate, sunt Doctorul! Ne întoarcem! Țineți drăcia aia sub control!
- Aduc praful morții de la Sutekh. - Foc de voie!
De ce n-o văd?
Gloanțele s-au făcut pulbere, dnă.
Fir-ar să fie!
Aduc praful morții de la Sutekh.
Doctore, mă auzi?
Îmi iau rămas-bun cu mulțumiri și dragoste.
- Te rog, trimite monstrul înapoi în iad. - Nu!
Vreau să sper că păsările vor cânta din nou.
Că vor mai fi păsări.
Nu putem...
decât să luptăm!
Mai repede, Mel!
Merg cât pot de repede!
Nu! Și mai repede!
O să murim!
Mel, la dreapta!
Întrerupem programul pentru a vă avertiza cu privire la un incident.
Londonezilor li se cere să evacueze imediat orașul.
Ce e? Ce se întâmplă?
Crezi în puterea rugăciunii?
Cu siguranță!
Atunci spune-I Dumnezeului tău că-I voi spulbera Porțile Raiului
și mă voi înstăpâni peste împărăția Lui.
Ce tot spui acolo?
Cine ești?
Îmi pare rău, femeie măruntă.
Îmi pare rău că se termină astfel.
Ce planuri mari aveam!
CABINA TELEFONICĂ A POLIȚIEI
Membrana Temporală cedează.
Afară! În Buncărul 17, imediat!
- De ce n-o vedem pe mama? - Ruby, avem probleme mai grave.
Bun...
E un TARDIS amintit. E creat din amintiri.
Ruby, de la tine își ia energie.
Dă-i tot ce poți! Amintește-ți din răsputeri!
Da, pot!
Dacă timpul e amintire, amintirea e mașina timpului.
Da, așa!
Și mai mult!
Ar trebui să fie de-ajuns.
Bun... TARDIS-ul își amintește de el însuși.
Doctore!
Ne revedem, vechi prieten!
Să nu îndrăznești!
Ce e blestemăția asta?
Sutekh, Moartea Timpului.
Typhonian Beast. Cel mai mare monstru cu care am luptat.
Dacă Sutekh e diabolic, de ce nu l-au răpus Horus și osirienii?
- Fereastra are amintiri. - Era nedemn.
Dacă-l omorau, nu erau mai presus de el.
- E viața ta, Doctore. - L-au întemnițat.
Spune povestea vieții tale.
Acum multă vreme, în Anglia anului 1911,
Sutekh fusese înlănțuit și întemnițat pe vecie.
S-a întors, dar l-am înfrânt.
Te-am aruncat în Vortexul Timpului! Te-am trimis înainte, către moarte!
Însă mi-am găsit casa.
M-am agățat de mașinăria ta infernală.
Ani și ani la rând m-am ascuns.
Am călătorit cu tine în tot acest timp,
călare pe nava ta,
scrutând eternitatea și înălțându-mă la condiția de zeu.
Acum cunosc fiecare bătaie de inimă a mașinăriei tale
și o pot supune bunului meu plac.
Va fi altarul meu.
Templul imperiului morții cârmuit de mine.
Nu va mai fi nicicând a ta, Doctore.
Dar am privit înăuntrul TARDIS-ului.
Atâtea taine!
Numele ei!
- Susan... - Capcana perfectă.
Am creat o plăsmuire a universului ei,
așa încât, când aterizam pe orice lume, oricât de mică,
le dădeam naștere tuturor.
Îngerii morții, supușii mei,
se înalță triumfător pe toată întinderea universului.
Aduc praful morții de la Sutekh.
Orice făptură vie e o grozăvie.
Am venit să le eliberez cu binecuvântarea morții.
Și socotesc că e bine.
Iar eu te blestem, Sutekh!
Te blestem în numele vieții înseși!
Și îți jur din amândouă inimile celui din urmă Lord al Timpului,
că te voi opri!
Te voi răpune!
Și voi întoarce moartea!
De ce sunt încă în viață?
A mă ucide e darul tău!
Și crede-mă, Sutekh, sunt ultimul din stirpea mea.
Deci ce te oprește? De ce nu mă ucide zeul morții?
Ce-mi scapă?
Să-ți zic un secret, Sute.
Ceea ce simți acum, îndoiala asta...
Te-ai simțit vreodată atât de plin de viață?
Nu e plăcut?
Fugiți!
- Ce e? - Un TARDIS amintit.
Frânturi ale TARDIS-urilor care au existat vreodată.
Ținut laolaltă de speranțe, dorințe și noroc.
- Funcționează? Zboară? - Habar n-am.
Nu! Ne trebuie!
- Ruby Roo! Leagă-le, bine? - Da.
Mel? Coboară și leagă maneta aia! Coboară toate comutatoarele!
Ruby, vezi cablurile astea? Leagă-le strâns!
Doctore, am luat foc!
- E sigură drăcia asta? - E moarte sigură, Melanie B!
Bun!
Așa mai merge!
Asta e!
Calmează-te.
Nu...
Așa, ușurel...
Bun...
Ai văzut?
Aia e o legătură moleculară.
- E o sfoară inteligentă. - Ce? Adică...
Mănușa inteligentă.
În acea zi ne-am cunoscut.
Îmi pare atât de rău!
Trebuie să ne stabilizăm.
Fără amintirile Ferestrei Temporale, sărim în aer.
Ecranul acela ține TARDIS-ul laolaltă.
Bun... Deci ce mi-a scăpat? Toate Susan Triad erau nevinovate?
- Erau reale? - Da.
Când TARDIS-ul ateriza, o crea ca pe o...
TARDIS-ul are un filtru de percepție, pentru a rămâne neobservat.
Emană în jurul lui un câmp cu raza de 66,7 m.
Adică 73 de yarzi.
De unde știi?
Habar nu am, dar știu.
Au loc ciudățenii la 73 de yarzi.
Se spune că vezi anumite lucruri.
Sutekh a folosit intens câmpul ăsta.
Și-a concentrat mintea și a creat pe cineva nou oriunde am aterizat.
Dar datorită percepției s-a integrat. Avea personalitate, trecut, adevăr.
Doctore, ai aterizat pe Pământ de o sută de ori.
Cred că ea a renăscut de fiecare dată.
Când TARDIS-ul ateriza, conceptul acelei femei era mai intens.
În 2024 ea era Susan Triad. O personalitate monumentală.
Ce a făcut? Sutekh a numit-o „îngerul morții”.
Praful morții.
Se răspândește în toată lumea.
- Mama cumva a... - Toți au murit.
- Dar nu poți să... - Nu pot face nimic.
Era...
Se întâmplă din nou și din nou.
La fiecare aterizare acolo.
În 1999...
În 1066...
În 2005.
Pământul e pe moarte.
De atâtea ori!
Toate lumile pe care am pășit vreodată...
au pierit.
Venus.
Telos. Karn.
Ood-Sfera.
- Și Skaro. - Dalekienii au murit.
Totul e mort.
Dar...
În atâtea locuri nu ai fost!
- Acolo e sigur! - Am călătorit atât de departe!
Totul cuprins în acel tipar a murit.
Întregul timp și spațiu.
- E vina mea. - Ba nu!
Nu!
Nu mai există niciun Soare.
Universul a încremenit.
Și e numai vina mea.
Fiindcă am străbătut acele lumi.
Mi-a plăcut.
Universul zace amuțit în bezna morții.
Însă un lucru dăinuie.
Ceva încă trăiește, mă sfidează.
- Lordul Timpului! - Nu, mai presus de el!
O taină purtată de copilă.
Dar îi voi găsi.
În hăurile acestui univers pustiit,
se ascund undeva, pierduți în vânt și sălbăticie.
Fii bună...
Îmi poți spune...
unde suntem?
Nu știu.
Chiar nu am idee, dragul meu.
Am doar niște fiertură. Vrei?
Ești foarte cumsecade. Doar dacă ai destulă.
De unde vii?
De nicăieri. M-am rătăcit nițel.
A trecut foarte, foarte mult timp.
De săptămâni n-am văzut oameni.
A trecut o caravană care se îndrepta... nu știu unde, dar într-acolo.
Cică era mâncare acolo, dar nu i-am mai văzut.
Gata, dragă. Lasă-mă să-i dau fiertura.
Cine e copilașul?
Am botezat-o Brindle, cred.
Brindle Dee.
Dar tot uit.
Cum se cheamă locul ăsta?
E greu să-mi amintesc.
Cică amintirea se stinge.
Un bărbat a spus că realitatea moare în unda morții.
Cred că orașul ăsta se numea...
Începea cu „B”.
Și planeta?
Nu cred că m-am născut aici.
Apoi mi-am cunoscut soțul, cum l-o fi chemat.
Era înalt. Asta-mi amintesc.
- Dar acum foarte mult timp. - Măcar ai supraviețuit.
Nu sunt convinsă.
Culmea, îmi amintesc de clădirea operei. Era într-acolo.
Tocmai asta-mi amintesc! Poate am lucrat acolo. Poate cântam.
Lumea venea de peste tot.
Lumini, diamante și felurite alte lucruri. Era minunat.
Ai metal?
Metalul e prețios, domnule.
Nimic nu mai e de preț, cred.
Ești foarte chipeș.
- Voi uita într-o clipă. - Ești foarte mărinimoasă.
Voi folosi lingura asta. Îți promit.
- Poate voi salva universul cu ea. - Ce bine ar fi!
- Ar trebui să pleci. - Te simți bine?
Fetița mea a murit, nu?
Iar eu am uitat.
Cred că da.
Îmi pare rău.
Se spune că unda străbate arborele genealogic.
Doar că bărbatul acela a spus că e... că e viclean. Da, așa a spus.
Că e atât de pornit să ucidă, încât poate călători invers.
De la copil la mamă.
Nu-i nimic, fiindcă sunt sleită.
Ce chipeș ești!
Îți jur... cu o lingură.
Atât ne trebuie.
Niște metal, nu o amintire a TARDIS-ului. Ceva aievea.
Îți mulțumesc, oricine ai fost.
Priviți!
După atâta timp, e conectat la Fereastra Temporală.
- N-am înțeles chestiile egiptene. - Apropriere culturală.
Dă-mi drumul!
Cine erau femeia și bărbatul?
Călători în TARDIS.
- Ori distrug cosmosul! - Așa am cunoscut-o pe Mel.
Am călătorit împreună, nu?
- A fost minunat. - L-am cunoscut pe Einstein.
- Voi cruța Pământul. - Chiar?
Ți-l voi da să te joci cu el!
- Uitasem! - Te simți bine?
- Sunt sleită. - Tot nu pricep. Ce s-a schimbat?
Sutekh a stat ascuns ani la rând. De ce a atacat?
- Întreabă iar. - De ce a atacat?
De ce a apărut Sutekh pe Ruby Road?
Îți răspunde! Imaginile te caută.
- Cum adică? - Vor să ajute.
Fereastra e conectată la amintirile tale. Poate te întreabă ceva.
Ce legătură are cu mama?
Fiindcă...
Sutekh a apărut lângă biserică căci în 2004, când a aterizat cu TARDIS,
a văzut singurul lucru de neînțeles pentru el.
- Pe mama ta. - Ea cine e?
Nu știm. Și nici el nu știe. Tocmai asta e! Uite!
Pe noi ne scoate din minți, dar pe Sutekh...
Călătorește pe TARDIS și scrutează infinitul,
dar nu poate vedea o femeie. O femeie!
O singură femeie, foarte misterioasă!
Firește că nu ne ucide! Vrea să afle răspunsul. Cine e femeia?
Dacă zeii se tem de ea, ce naiba înseamnă asta?
Doar nu e o făptură cosmică, nu? În cazul ăsta, eu ce sunt?
- Ruby, ești sigur făptură omenească. - Dar ea cine e?
- De ce arăta spre tine? - Ascultă... Vino la mine.
Melanie!
Te văd.
Îi putem găsi pe cei vii prin timp, spațiu
și familie.
Aș vrea să putem face ceva ca s-o vedem.
Însă guvernul spune...
Ăla cine e?
#ALEGERI46
Guvernul s-a prăbușit în hăurile rușinii.
Dă să văd!
E momentul să votăm.
- Nimic. - Dă-l la mine!
Uite, de el zic!
Arată-mi doar.
- ...mai ales testele de ADN. - Îți mai dă un răspuns.
Dar ce e?
Ăsta e prezentatorul, dar el cine e?
Propun teste de ADN obligatorii pentru toți cetățenii.
Roger ap Gwilliam.
Cel mai periculos prim-ministru din istorie.
Dar asta e în 2046.
- Nu l-ai cunoscut, nu? - Nu, n-aveam cum. Sau poate că da?
Atunci de ce îți arată?
Anul 2046...
2046...
2046! A reușit!
Testele de ADN au devenit obligatorii pentru toți britanicii.
- Dacă mama ta trăia... - Ar fi consemnată.
Ar fi în evidențe! N-am găsit-o fiindcă nu și-a făcut testul!
Dar în 2046 n-a avut de ales.
Ne arată cum să ajungem la mama ta, Ruby!
- Adică o putem găsi pe mama ei? - Și dacă o găsim, ce urmează?
Pe rând cu întrebările! Bun...
TARDIS-ul nu are multă energie...
dar, dacă putem face un ultim...
La fix! Ador fluierul!
- 2046, vezi că venim! - Dar 2046 nu există, nu?
Ba da, e încremenit în moarte. Am aterizat acolo o dată, deci e fix, nu?
Apasă aia!
Îi văd, Melanie.
Toate vietățile au celule moarte.
Piele, unghii, smalț.
Sutekh poate vedea prin moarte.
Apropie-te, Melanie.
Și mai mult!
Du-i-i lui Sutekh! Află numele mamei!
Anul 2046.
Mulțumesc.
Eram aici când a fost demis Roger ap Gwilliam.
Era sediul Departamentului Sănătății.
Deci testele ADN sunt aici.
- Ce facem, spargem un calculator? - Da, cam așa ceva.
Bun...
Lista cu testele e protejată de măsuri de siguranță maximă.
Dar ghiciți cine le-a inventat.
Hai, hai!
Hai!
Da!
Mel, tu stai cu ochii în patru. Slujitorii lui Sutekh pot veni oricând.
Nu risca. Vom scăpa cu toții.
Nu-ți face griji.
Află numele.
Supune-mi-te, Melanie!
Eu sunt!
Ce facem acum?
Apasă „căutare”. Numele mamei tale e acolo.
Poate ne va ajuta în lupta cu Sutekh.
SE PROCESEAZĂ CĂUTAREA
Căută printre 76 de milioane de oameni.
Cine e?
Melanie.
Te văd!
Supune-te vrerii lui Sutekh!
Uită-te acolo!
CONFIRMARE: ADN GĂSIT
Ce...
Ce înseamnă?
A murit.
A murit. Ruby, îmi pare rău!
Te-am iubit, Mel.
Și la ce bun iubirea aia, Doctore? Când a ajutat vreodată?
Dă-mi numele!
- Dar ce înseamnă? - Dă-i lui Sutekh numele!
Adu-mi-i pe Lordul Timpului, pe copilă și taina lor prețioasă!
- Îți aduc un dar, sfinte Sutekh. - Excelent!
Ultimele două făpturi în viață, care vor muri de mâna ta.
Apoi ne poți curma existența pentru ca tăcerea să-și înceapă domnia.
Și vei putea sta singur o eternitate,
străbătându-ți cu privirea imperiul din pulbere, gheață și uitare.
Arată-mi numele. Arată-mi-l, copilă!
- Sutekh! - Adu-mi numele!
Sutekh, îți promit că te voi slăvi dacă mă lași...
Mă opun.
Ai trăit mult prea mult, Lord al Timpului.
- Am numele! - Nu!
- Ți-l dau, dar lasă-l în pace! - Nu!
Ecranul a găsit numele.
Dar nu înțeleg!
Aș vrea să pot!
E singurul lucru pe care l-am vrut toți anii ăștia!
Dar acum l-am găsit!
Și nu înțeleg.
Poate înțelegi tu.
Poate e pentru tine.
De când aștept!
- Preamărite zeu al nimicului. - Nu!
Nu!
Am știut, Sutekh! Am știut!
E prea rece.
Ascultă!
Pe aici!
Muriți de mâna lui Sutekh!
Nu!
M-am întors!
În vortex!
Ține maneta aia apăsată!
Ce s-a întâmplat?
Îmi place fluierul!
Gata!
Ai văzut tot timpul și spațiul cu mine!
M-am gândit: „Și dacă l-ai revedea?”
Ce se întâmplă dacă aduci morții moartea? Aduci viață!
Isteț mai e!
Ce băiat isteț!
Aduceți morții moartea pretutindeni!
- Las-o pe aia, ia-le pe alea! - Ce se întâmplă?
Viața, Ruby! Viața!
Aducem viață întregului univers!
Bun. Vortis. Tigella.
Vox.
Messaline. Calufrax. Spiridon.
Telos.
Shan Shen.
Ood-Sfera trăiește!
Bine ai revenit, Ood!
Și iată! Planeta aceea e Agua Santina.
Bună!
Cu o lingură!
Am înfruntat un monstru.
Iar acum...
trebuie să fiu eu monstrul.
Sutekh Distrugătorul! Zeul morții înseși!
Ai învins!
Căci mă mândresc...
Mă mândresc că sunt mai presus decât tine!
- Dacă tu ești moartea... - Nu!
...eu trebuie să reprezint viața!
Și asta sunt! Viață!
Astfel învingi, Sutekh!
Tu m-ai transformat în ce sunt!
Eu sunt aducătorul de moarte!
Nu!
Domnule...
Dar încă sunt eu însămi.
Mi-am păstrat amintirile, familia. Toate acestea sunt încă adevărate, nu?
Categoric. Ești cine ești.
Zeul morții a zămislit viață.
Și ți-a dat un creier genial.
UNIT are nevoie de tine.
Scumpo, ajut oricum îmi stă în putință!
- Fac ceaiul! - Tu ai făcut ceaiul ăsta?
- Da. - Să nu mai faci ceai.
Christopher!
Să mă fi văzut! M-am dus pe jos acasă!
Bunica ta s-a luat de mine de la ușă că nu ștersesem praful.
Cherry...
- Dar voiam să spun... - Nu plânge, mamă. E bine.
Voiam să-ți mulțumesc, Doctore.
Mi-ai adus-o acasă.
Ne-ai adus înapoi teferi cine știe de unde.
- Mai ții minte ce s-a întâmplat când... - Ecouri.
- Am reușit! - Recuperare ADN, 100%.
Mama...
Louise Alison Miller. Are 35 de ani. Te-a născut când avea 15 ani.
Se pare că tatăl ei vitreg era... Mă rog, era o pacoste.
A făcut bine că te-a scos din casa aceea.
Probabil și-a ascuns sarcina.
Tatăl: William Benjamin Garnet. Avea 15 ani pe atunci.
Louise s-a mutat în Coventry la 18 ani. A absolvit o facultate.
E asistentă medicală.
- Asta nu înțeleg. E atât de... banală! - E minunată.
E minunată, dar și banală și o ador pentru asta.
Dar... cum a reușit să se ascundă de privirea unui zeu?
- L-a învins pe Sutekh. - A fost importantă...
fiindcă așa credem noi. Așa se întâmplă totul.
Războaiele, religiile, poveștile de dragoste...
Atribuim semnificații unor lucruri.
Când tot universul se rotea în jurul ei,
existența ei a devenit mai puternică decât cea a Lorzilor Timpului și a zeilor.
Cea mai importantă persoană din univers era și cea mai banală.
O fetiță speriată, care-și ocrotea copilul.
Dar a arătat cu degetul.
Chiar așa! A arătat spre tine, Doctore!
Ba nu spre mine.
Am curățat imaginea casetei video. În spatele meu erau stâlpul.
- Și? - Pe el era un indicator.
Arăta spre numele străzii.
Îți dădea numele.
Doamne! Mereu am crezut că așa m-au botezat asistenții sociali
sau ambulanțierii, dar nu, ea mi-a dat numele ăsta.
Mama mi l-a ales!
Mă numesc Ruby.
E fericită!
Are apartament și un iubit pe nume Mike.
Peste trei săptămâni se duce în Spania.
Ideea e
că, a avut 7000 de zile să te găsească, dar n-a făcut lucrul ăsta.
- Dar am găsit-o eu! - Cu o mașină a timpului.
E corect?
Louise Miller a ales și...
n-ar trebui să ne amestecăm.
- Ce doriți? - Cappuccino cu lapte de ovăz.
- Ruby? - Eu sunt.
Am fost botezată după o stradă.
Ruby Road.
M-ai părăsit în pragul unei biserici acum 19 ani.
- Doamne! - M-ai lăsat unde eram ocrotită.
Vreau doar să-ți mulțumesc.
- Îmi pare atât de rău! - Nu!
Tu ești!
Puiul meu!
Ce frumos!
Mereu m-am gândit să iau legătura cu ea.
La fiecare Crăciun îmi făceam curaj,
dar apoi mă întrebam: „Și dacă mă urăște?”
Ura n-are ce căuta în casa asta, drăguță.
Dar avem poze.
- Da? - Vreo 500.
Adevărate, scoase la imprimantă.
S-o vezi la zece ani, costumată ca David Bowie!
Nu stau mult. Stăm de vorbă la o pizza și...
Mama a pus un pat pentru Louise în camera bunicii.
- Apoi putem pleca împreună. - Unde?
Oriunde vrei.
- Ruby... - Hai și tu!
I-am spus atâtea despre tine! Știe tot!
Și... Scuze, nu acum.
I-am spus că e nebunie curată prin ce trec cu tine.
Și...
O clipă, mai bine să...
Doamne!
Cică l-au găsit. Pe tata, William! Și cică...
Părinții lui stau la aceeași adresă, dar ea nu i-a spus niciodată.
Adică mama mea adevărată.
Nu i-a spus lui Will despre mine, iar el nu știe că exist.
Așa că trebuie să mă duc să...
Îmi pare rău.
Nu e cazul.
Să nu-ți pară deloc rău.
Făgașul vieții tale este aici acum.
Ți-am arătat monștri, planete și legende.
Dar acum...
Scumpo, aventura ta abia începe.
Ai putea să vii să-l vezi pe tata.
Nu-ți stă în obicei, nu?
- Te voi mai vedea vreodată? - Sigur că da.
Sigur că da.
Pe nepoțica ta ai abandonat-o și nu te-ai mai întors la ea.
Și am greșit.
Poate o voi regăsi într-o bună zi.
Dar pe tine, Ruby Sunday, te voi revedea, fiindcă m-ai schimbat.
N-am mai vorbit niciodată așa despre familie.
Asta datorită ție.
Mi-ai făcut viața mai bogată și mai frumoasă.
Iar acum, Ruby Sunday...
rămâi cu bine.
Te iubesc!
E minunată!
- De ce ai părăsit-o? - Mamă!
Astfel ia sfârșit povestea bisericii de pe Ruby Road.
Cu un final foarte fericit pentru micuța Ruby Sunday.
Dar viața merge mai departe, nu? Fără cruțare.
Și poate vă întrebați ce se întâmplă
cu misteriosul călător în timp și spațiu numit „Doctorul”?
Îmi pare rău să vă spun, dar povestea lui are un sfârșit groaznic.
Noapte bună!
DOCTOR WHO SE VA ÎNTOARCE