TIDLIGERE
Jeg bringer Sutekhs dødsgave.
Til deg.
Og til hele det ørlille, ynkelige, uopphørlige universet.
DØDSRIKET
Doktor!
Kom dere ut, alle sammen!
- Alle sammen! Kom dere ut! Ut! - Jeg bringer Sutekhs dødsstøv.
Kom an! Få opp farten!
Kom igjen, doktor!
Sett deg på, cowboy.
Kate, dette er doktoren. Vi er på vei tilbake! Prøv å holde den der!
- Jeg bringer Sutekhs dødsstøv. - Skyt. Med alle våpen.
Hvorfor ser jeg henne ikke?
Alle kulene ble til støv.
- Å, himmel og hav. - Jeg bringer Sutekhs dødsstøv.
Er du der, doktor?
Nå sier jeg farvel med takk og kjærlighet.
- Og send monsteret tilbake til helvete. - Nei!
For jeg må håpe at fuglene vil synge igjen.
Det vil finnes fugler.
Vi kan ikke gjøre noe...
bortsett fra å slåss.
- Fortere, Mel! - Jeg kjører så fort jeg kan.
Nei, jeg mener, fortere!
Vi kommer til å dø!
Ta til høyre, Mel!
Vi avbryter sendingen med en advarsel om en hendelse i London.
Folk bes om å evakuere byen umiddelbart.
Hva er det? Hva skjer?
- Tror du på bønnenes makt? - Det gjør jeg definitivt.
Fortell Skaperen at jeg vil storme gullportene hans
og ta riket hans i mitt virkelige navn.
Hva prater du om? Hvem er du?
Jeg beklager, lille kvinne.
Jeg er så lei for at det ender sånn.
Jeg hadde store planer.
POLITITELEFONKIOSK
Tidsmembranen svikter.
Kom deg ut nå. Bunker 17.
- Hvorfor ser vi ikke moren min? - Vi har større problemer, Ruby.
Ok. Det er en husket TARDIS. Den er lagd av minner.
Den får kraft fra deg, Ruby.
- Ja, gi den alt du har. Husk den enda mer. - Ja, det kan jeg.
Om tid er et minne, er minner en tidsmaskin.
Ja. Sånn, ja. Mer.
Det burde holde. Ok.
- Greit. TARDIS husker seg selv. - Doktor!
- Vi møtes igjen, gamle venn. - Ikke prøv deg.
- Hva er den greia? - Sutekh. Tidsaldrenes død.
Det tyfonske uhyret. Det største monsteret jeg har nedkjempet.
Om Sutekh er ond, hvorfor drepte ikke Horus og de andre ham?
- Her er mine minner også. - ...mot reglene.
Drepte de ham, var de likedan...
- Det er ditt liv. - ...så de fanget ham.
- Den forteller historien om livet ditt. - For lenge siden, i England i 1911,
ble Sutekh bundet og fanget for all evighet.
Men han dukket opp igjen, og jeg overvant ham.
Jeg kastet deg i tidsmalstrømmen. Jeg sendte deg frem til din egen død.
I stedet fant jeg et hjem.
Jeg klamret meg til den forbannede maskinen din,
og gjemte meg i så mange år.
Jeg har reist med deg hele tiden, ridd på ryggen til skipet ditt
og stirret inn i evigheten og utviklet meg til min sanne guddommelighet.
Nå kjenner jeg hvert eneste hjerteslag i tidsmaskinen din,
og jeg kan styre den som jeg vil.
Den skal være mitt alter.
Tempelet i dødsriket mitt.
Den blir aldri din igjen, doktor. Aldri.
Men jeg så innsiden av TARDIS. Så mange hemmeligheter.
Navnet hennes.
- Susan. - Den perfekte fellen.
Jeg gjenskapte henne overalt
slik at hver gang vi landet på hver eneste planet,
så fødte jeg dem alle.
Mine dødsengler,
som nå har seiret i hele universet.
Jeg bringer Sutekhs dødsstøv.
Alt som lever, er en vederstyggelighet.
Jeg har kommet for å frigjøre dem til en velsignet død.
- Og det syns jeg er godt. - Og jeg fordømmer deg, Sutekh.
Jeg fordømmer deg i livets navn.
Og jeg lover deg, med hånden på begge hjertene til den siste tidsherren,
at jeg skal stanse deg. Jeg skal overvinne deg.
Og jeg skal snu døden. Og hvorfor lever jeg fortsatt?
Å drepe meg er din gave.
Og tro meg, Sutekh, min død er en masseutryddelse.
Hva holder deg tilbake?
Hvorfor dreper ikke dødsguden meg? Hva har jeg ikke fått med meg?
Jeg skal si deg en hemmelighet, Sute.
Denne følelsen du har nå, denne tvilen...
Har du noensinne følt deg så levende?
Og føles det ikke bra?
Løp.
- Hva er det? - En husket TARDIS.
Det er bitene av hver eneste TARDIS som har eksistert.
Holdt sammen av håp, ønsker og flaks.
- Vent. Virker denne her? Kan den fly? - Aner ikke.
Nei! Vi trenger det.
Greit, Ruby Roo. Fest den til den.
- Ja? Bra. - Greit.
Mel?
- Hva? - Fest det håndtaket nedover.
Ned med alle de knappene. Ja? Ser du de ledningene, Ruby?
- Bind dem godt sammen. - Vi brenner, doktor.
- Er denne greia trygg? - En dødsfelle, Melanie B.
Ok.
Ja, det er bedre.
Ok, sånn, ja.
Ro deg ned.
Å nei. Sånn, ja. Pent og rolig. Ok.
Ser dere det?
Den kroken er en molekylær forbindelse.
- Det er et intelligent tau. - Hva? Som...
Intelligent hanske. Den første dagen vi møttes.
Jeg er så lei for det.
Vi må stabilisere.
For uten tidsvinduets minner går vi i taket.
Skjermen holder TARDIS sammen.
Ok. Hva gikk jeg glipp av? Var alle Susan Triad-ene uskyldige?
- Var alle ekte? - Helt ekte.
Hver gang TARDIS landet, dukket hun opp som...
Ok, så TARDIS har et persepsjonsfilter
slik at den ikke blir oppdaget. Den bare står der, usett.
Den omgir seg med et felt på nøyaktig 66,7 meter.
Syttitre yard.
- Hvordan vet du det? - Jeg vet ikke. Jeg bare gjør det.
Det skjer pussige ting ved 73 yard. Folk sier at du kan se ting.
Sutekh brukte dette feltet, men på en massiv måte.
Han fokuserte tankene og skapte en helt ny person der jeg landet.
Men persepsjonen gjorde at hun passet inn. Hun hadde karakter, historie, sannhet.
- Men du landet på jorden hundre ganger. - Jeg tror hun ble gjenfødt hver gang.
Hver gang TARDIS landet, ble ideen om kvinnen sterkere.
I 2024 var hun Susan Triad. En monumental figur.
Hva har hun gjort? Sutekh kalte henne en dødsengel.
Dødsstøvet.
Det sprer seg over hele jorden.
- Er moren min... - Alle er det.
- Nei, men kan du ikke... - Nei.
Hun var...
Det skjer igjen og igjen. Hver gang jeg har landet der.
1999...
1066...
2005.
Jorden dør.
Så mange ganger.
Hver eneste verden jeg har vært på...
Alle er døde.
Venus. Telos. Karn.
Ood-sfæren.
- Og Skaro. - Dalekene er døde.
Alt er dødt.
Men det er så mange steder du ikke har vært. De må være trygge.
Jeg har reist så langt.
Alt som er fanget i det mønsteret, dør. All tid og alt rom.
- Jeg har gjort dette. - Det gjorde du ikke.
Nei.
Hver eneste sol er død. Universet har stanset.
Og det er min skyld. Fordi jeg reiste til alle de verdenene.
Jeg syntes det var gøy.
Universet står stille i døden.
Men én ting vedvarer.
Én ting fortsetter å leve på tross av meg.
- Tidsherren. - Nei, større enn ham.
En hemmelighet barnet bærer med seg.
Men jeg skal finne dem.
Der ute i hulrommene i dette øde universet
gjemmer de seg et sted, fortapt i vinden og i ødemarken.
Unnskyld.
Kan du fortelle meg hvor vi er?
Jeg aner ikke. Jeg har ingen idé, kjære.
Alt jeg har, er denne chaffeen. Vil du ha?
Så hyggelig av deg. Bare om du har nok.
Hvor har du kommet fra?
Ingen steder. Jeg har gått meg litt vill.
Det har vart veldig lenge.
Jeg har ikke sett noen på ukevis.
Det kom en karavane på vei mot... Jeg vet ikke, et sted der borte.
De sa det fantes mat, men jeg har ikke sett dem igjen.
Hysj, vennen min. La meg gi mannen chaffeen.
- Hvem er den lille? - Jeg tror jeg kalte henne Brindle.
Brindle Dee. Men jeg glemmer det.
Hva heter dette stedet?
Det er vanskelig å huske. Jeg... De sier at minnene dør.
Det var en mann som sa at faktaene døde i dødsbølgen.
Men jeg tror dette var byen... Det begynte på B.
- Og planeten? - Jeg tror ikke jeg ble født her.
Så møtte jeg mannen min. Hva han nå het. Høy. Han var høy.
Det husker jeg. Men alt det der var veldig lenge siden.
- Du overlevde i hvert fall. - Det er jeg ikke sikker på.
Det pussige er at jeg husker en opera der borte.
Av alt jeg kunne husket. Kanskje jeg jobbet der. Kanskje jeg sang.
Men folk kom fra alle steder.
Lysene, diamantene og alt mulig. Det var nydelig.
Har du noe av metall?
- Metall er kostbart. - Jeg tror ikke noe er kostbart mer.
Du har vel egentlig et fint ansikt.
- Jeg glemmer det straks. - Det er veldig snilt av deg.
Jeg skal bruke skjeen. Jeg lover. Kanskje jeg redder universet med den.
Det hadde vært fint.
- Nå må du gå. - Er alt i orden?
Jeg tror datteren min døde, ikke sant?
Og jeg glemte det.
Jeg tror hun gjorde det. Jeg kondolerer.
De sier at dødsbølgen beveger seg gjennom familien.
Men denne mannen, han sa at den...
Den er forrykt. Det sa han.
Den er så fast bestemt på å drepe at den kan gå bakover.
Fra barn til mor.
Men det er greit, for jeg er veldig sliten.
Du har et så fint ansikt.
Jeg lover deg det. Med en skje.
Det er det vi trenger. Bare litt metall, ikke et TARDIS-minne. Noe virkelig.
Takk, hvem du enn var.
Se. Etter så lang tid er den fortsatt forbundet med tidsvinduet.
- Jeg skjønte aldri de egyptiske greiene. - Kulturell appropriasjon.
Slipp meg fri!
Hvem var de? Den kvinnen og han med håret?
De reiste bare i TARDIS.
- ...ellers ødelegger jeg kosmoset! - Slik traff jeg Mel. Vi reiste sammen.
- Det beste jeg har gjort. - Vi møtte Einstein.
- Jeg skal spare jorden. - Gjorde vi det?
- Du skal få den som leke. - Det hadde jeg glemt.
- Føler du deg bra? - Nei, Sutekh...
Utmattet.
- Jeg forstår ikke. Hva forandret seg? - Nei!
Sutekh var skjult i årevis. Hvorfor angrep han?
- Si det igjen. - Hvorfor angrep han?
- Hvorfor dukket Sutekh opp på Ruby Road? - Den svarer deg.
Bildene prøver å nå deg.
- Hva mener du? - De prøver å hjelpe.
Tidsvinduet er forbundet med minnene dine.
- Det prøver å spørre om noe. - Hvordan angår dette moren min?
Å, fordi...
Sutekh ble synlig utenfor kirken,
fordi da han landet med TARDIS i 2004, så han det eneste han ikke kan fatte.
- Moren din. - Men hvem er hun?
Vi vet ikke. Og ikke han heller. Det er poenget. Se.
Hun driver oss fra vettet, men Sutekh...
Han har sittet på TARDIS og sett all tid og alt rom,
og så kan han ikke se én kvinne. Én enkelt, mystisk kvinne.
Ikke rart han holder liv i oss. For å finne ut hvem hun er.
Men hva betyr det at gudene er redde for henne?
Hun er ikke en stor, kosmisk ting. For hvem er da jeg?
- Ruby, du er helt klart et menneske. - Men hvem er hun?
- Og hvorfor pekte hun på deg? - Hei. Kom hit.
Melanie.
Jeg ser deg.
Vi kan finne de levende gjennom tid og rom.
Og familie.
Skulle ønske vi kunne gjøre noe for å få se henne.
Men myndighetene sier...
- Hvilke myndigheter? - Hvem er det?
#VALG46
Regjeringen har brutt sammen i skam.
- Ren skam, Amol. - La meg se.
- Dette er tidspunktet å stemme på. - Nei, ingenting.
Gi meg den.
Der. Jeg mener ham.
- ...kontrovers om manifestet. - Få se.
- Særlig DNA-testingen. - Den gir deg et nytt svar.
- Men hva er det? - Det er han fra TV, men hvem er det?
Jeg foreslår obligatorisk DNA-testing av befolkningen.
Roger ap Gwilliam. Historiens farligste statsminister.
Men det er i 2046. Du har ikke møtt ham, har du vel?
- Nei. Det går ikke an. Gjør det vel? - Hvorfor viser den deg dette, da?
2046.
2046! Han klarte det!
DNA-testing ble obligatorisk for hele befolkningen.
- Om moren din levde... - Ville hun blitt registrert.
Ja. Vi har ikke funnet henne fordi hun ikke ble testet.
Men i 2046 har hun ikke noe valg.
Den viser veien, Ruby. Den leder oss til moren din.
- Om jeg... - Hva betyr det?
- Kan vi finne Rubys mor? - Ja. Hva skjer da?
Ett spørsmål av gangen. Ok.
TARDIS har ikke så mye kraft,
men om vi bare kan gjøre ett siste...
Praktisk. Jeg elsker ei fløyte.
- Nå kommer vi, 2046! - Men 2046 fins vel ikke?
Jo, det er bevart i døden. Jeg landet der en gang. Så det er festet.
Hold på den.
Jeg ser dem, Melanie.
Alt levende inneholder døde celler.
Huden, neglene, emaljen.
Sutekh kan se gjennom de døde.
Nærmere, Melanie.
Nærmere. Bring dem til Sutekh.
Finn morens navn!
2046.
Takk.
Jeg var her da Roger ap Gwilliam ble styrtet.
Det var Helsedepartementet. Så DNA-et vil være her.
- Skal vi hacke en datamaskin? - Noe sånt, ja.
Nydelig.
DNA-listen var låst under "topphemmelig". Men hvem fant opp sikkerhetstiltakene?
Kom igjen.
Ja!
Ok, Mel, du må holde vakt. Sutekhs tjenere kan være overalt.
Ikke ta noen sjanser. Vi skal alle komme oss ut herfra.
Ikke bekymre deg for meg. Finn det navnet.
Overgi deg til meg, Melanie.
Det er meg. Hva gjør vi nå?
Trykk på søk. Navnet til moren din er et sted der inne.
Kanskje vi kan bruke det mot Sutekh.
BEHANDLER
Søker 76 millioner mennesker.
Hvem er hun?
Melanie. Her, jeg ser deg.
Overgi deg til Sutekhs vilje.
Fortsett å lete.
DNA-MATCH BEKREFTET
Hva...
Hva betyr det?
Hun døde. Jeg er lei for det, Ruby.
- Jeg var glad i deg, Mel. - Og hva var den kjærligheten godt for?
Når hjalp den?
Gi meg navnet.
- Men hva betyr det? - Gi Sutekh navnet.
Bring tidsherren, barnet og den dyrebare hemmeligheten deres til meg.
- Jeg har en gave til deg, hellige Sutekh. - Ypperlig.
Tilværelsens siste to vesener som skal dø for din hånd.
Da kan du avslutte vårt elendige halvliv slik at stillheten kan råde.
Og du kan stå alene i all evighet
og stirre på riket ditt av støv, is og glemsel.
Vis meg navnet. Vis meg det, jente.
- Sutekh. - Bring navnet til meg.
Jeg lover deg at jeg skal tilbe deg, om du bare lar...
Hold opp.
Du har levd altfor lenge, lille tidsherre.
- Jeg har navnet. - Nei!
- Du skal få det. Kan du la ham gå? - Ikke gjør det.
Jeg fant navnet på skjermen.
Men jeg forstår det ikke, og jeg skulle gjerne gjort det.
Det er det eneste jeg har ønsket meg i alle disse årene.
Men nå som jeg har funnet det, forstår jeg det ikke.
Kanskje du gjør det.
- Kanskje dette er til deg. - Har ventet så lenge.
- Du store gud over ingenting. - Nei!
Nei!
For jeg visste det, Sutekh.
Hun er for kald. Hør på meg.
Denne veien.
Dø i Sutekhs hender.
Nei!
Jeg er tilbake.
Inn i malstrømmen.
- Ok, hold den spaken nede. - Hva skjedde nå?
Jeg elsker fløyta mi.
Jeg har den.
Du så all tid og alt rom med meg, Sutekh.
Så jeg tenkte: "Hva om du ser det igjen?" Hva skjer om du bringer døden til døden?
Da bringer du liv!
Den smarte gutten!
Bring døden til døden overalt!
- La den være. Hold den og den. - Hva skjer?
Livet, Ruby.
Vi bringer liv til hele det forbaskede universet.
Ok, Vortis. Tigella. Vox.
Messaline. Calufrax. Spiridon. Telos.
Shan Shen. Ood-sfæren lever.
Velkommen tilbake, Ood.
Og der. Planeten kalles Agua Santina.
Hei.
Med en skje.
Vi sloss mot et monster.
Og nå må jeg bli et monster.
Ødeleggeren Sutekh.
Dødsguden selv. Du vinner.
Fordi jeg er stolt av at jeg er bedre enn deg.
- For om du er døden... - Nei!
...må jeg representere livet. Det må være det jeg er. Livet.
Og sånn vinner du, Sutekh. Fordi du gjorde meg til dette.
- Jeg er den som bringer døden. - Nei.
Nei!
Sir.
Men jeg er fortsatt meg.
Jeg har minnene mine, familien min. Alt det er vel fortsatt sant?
Helt klart. Du er den du er.
- Dødsguden skapte liv. - Og han ga deg en veldig god hjerne.
- Jeg tror UNIT har bruk for deg. - Å, vennen min.
Jeg hjelper til med hva som helst. Jeg kan lage te.
- Lagde du denne teen? - Det gjorde jeg.
- Ikke lag te. - Christopher!
Dere skulle sett meg. Jeg måtte gå hjem.
Jeg kom inn, og besta kjeftet på meg for ikke å ha tørket støv.
Cherry.
- Men jeg ville si... - Ikke gjør det, mamma. Det går bra.
Jeg ville si takk, doktor. Du fikk henne hjem.
Du fikk oss alle tilbake fra, tja, gudene vet hvor.
- Husker du hva som skjedde da du... - Antydninger.
- Vi har klart det. - DNA-gjenfinning, 100 %
- Jøss. - Moren min.
Louise Alison Miller. Trettifem år gammel. Femten da hun fødte deg.
Dokumentene sier at stefaren hennes var... Han var vanskelig.
Jeg tror det var riktig å få deg ut av huset.
Hun må ha skjult graviditeten.
Far, William Benjamin Garnet. Femten på det tidspunktet.
Louise flyttet til Coventry da hun var 18. Klarte seg bra. Studerte.
Hun er sykepleier.
Det er det jeg ikke forstår. Hun er så vanlig.
Hun er fantastisk.
Hun er fantastisk og vanlig, men det elsker jeg.
Jeg bare... Hvordan holdt hun seg skjult for en gud?
- Hun overvant Sutekh. - Hun var viktig...
Fordi vi syns at hun er viktig. Det er sånn alt skjer.
Hver eneste krig, religion, kjærlighetshistorie.
Vi gir ting betydning.
Så mens hele skaperverket kretset omkring henne,
gjorde bare det at hun fantes, henne viktigere enn tidsherrer og guder.
Til slutt var den viktigste i universet den vanligste.
Ei skremt lita jente som beskyttet barnet sitt.
- Men hun pekte. - Det gjorde hun.
- Hun pekte på deg, doktor. - Nei, ikke på meg.
For vi renset opp VHS-en. Bak meg var en lyktestolpe.
- Og så? - En med et skilt på.
Hun pekte på navnet på veien.
Hun ga deg navn.
Jeg trodde alltid jeg het Ruby fordi sosialarbeiderne valgte det
eller ambulansearbeiderne eller noe sånt. Men det var henne.
Min egen mor valgte det. Jeg heter Ruby.
Hun er lykkelig. Hun har leilighet. Hun har en kjæreste som heter Mike.
Hun skal til Spania om tre uker.
Og poenget er:
Hun har hatt over 7000 dager på å komme og finne deg.
- Det har hun aldri gjort. - Men jeg fant henne.
Med en tidsmaskin.
Er det rettferdig? Louise Miller tok sine valg, og...
Vi bør la henne være i fred.
- Hva vil du ha? - En havrecappuccino.
- Ruby? - Det er meg.
Jeg ble oppkalt etter en vei. Ruby Road.
Du forlot meg ved en kirke for 19 år siden.
- Å, herregud. - Du forlot meg på et trygt sted.
Jeg ville bare si takk.
- Jeg er så lei for det. - Ikke vær det.
Det er deg.
Ungen min.
Så fint.
Jeg tenkte alltid at jeg burde ta kontakt. Hver jul tenkte jeg: "Dette er året."
Men hver jul tenkte jeg: "Hva om hun hater meg?"
- Det fins ikke noe hat her i huset, kjære. - Men noe vi har, er bilder.
- Ja? - Jeg har omtrent 500.
Ordentlige bilder. Skrevet ut.
Vent til du ser henne som tiåring, kledd ut som David Bowie.
Jeg kommer snart.
Vi skal bare prate og ta en pizza og... Louise har fått en seng på bestas rom.
Så kan vi stikke. Du og jeg.
- Hvor skal vi? - Samme hvor du vil.
- Ruby. - Kom og bli med.
Jeg har fortalt mye om deg. Hun vet alt. Vent litt. Beklager. Glem det.
Jeg sa: "Livet med doktoren er helt sprøtt." Og...
Vent litt. Jeg bør...
Å, herregud. De tror de har funnet ham. Faren min. William.
De tror... Det viser seg at moren og faren hans bor på samme sted.
Men hun fortalte det aldri. Den virkelige moren min.
Hun fortalte aldri Will om meg, han vet ikke at jeg fins.
Så vi må dra og...
Jeg er lei for det.
Ikke vær det.
Ikke i det hele tatt.
Livet ditt er der ute nå.
Jeg har vist deg monstre, planeter og legender. Men dette...
Eventyret ditt starter nå.
Men du kunne bli med og treffe pappa.
Du gjør vel ikke sånt.
- Får jeg noensinne se deg igjen? - Selvsagt gjør du det.
Du forlot barnebarnet ditt og kom aldri tilbake.
Og det var noe jeg gjorde feil. Kanskje finner jeg henne igjen en dag.
Men deg, Ruby Sunday, vil jeg treffe igjen fordi du har endret meg.
Jeg snakker om familie på en måte jeg aldri har gjort før. På grunn av deg.
Du har gjort livet mitt større og bedre.
Og nå, Ruby Sunday...
farvel.
Jeg er glad i deg.
Hun er så nydelig.
- Hvorfor forlot du henne? - Mamma!
Og det er sånn historien om kirken i Ruby Road avsluttes.
Med en veldig lykkelig slutt for lille Ruby Sunday.
Men livet går videre, ikke sant?
Nådeløst. Og du lurer kanskje på hva som skjer
med den mystiske reisende i tid og rom, kjent som doktoren?
Jeg er lei for å måtte si at historien hans ender skrekkelig.
Natta.
DOKTOR WHO KOMMER TILBAKE
Oversatt av: S. Marum