Hlídka B se vrací na základnu po střetu stupně 1.
Dva přeživší, jedno zranění. Odhadována doba návratu 20 minut.
Máš vyčištěné zuby?
Mám.
Dýchni na mě tím svým svěžím dechem.
I ty lhářko jedna.
- Padej na zuby. - Jak můžeš cítit můj dech přes vysílačku?
To tátové umí.
Počkej vteřinku.
- Jak jsme na tom? - Kilák a půl od tábora.
Ale kráčíme minovým polem. A včera tu žádné miny nebyly.
Asi se museli znova přemístit.
K tomu je hustá mlha.
Je to jen mlha.
Někteří si myslí, že jsou Kastarioni právě v ní.
Že jsou z ní stvořeni. A proto je nikdy nevidíme.
Carsone, už to zkoumali. Je to jen mlha.
Jsem kousíček od vás.
Najdi Mundy a řekni jí, ať tě uloží. A vyčisti si ty zuby.
Pusu.
Carsone.
Viděl bych to na sever.
Ale...
Nejspíš tam bude ambulance.
Já to zvládnu.
No tak! Chci po tobě jen to, aby sis se mnou vyměnil hlídku.
- Zas tak moc po tobě nechci. - Nejsem biskup.
- Nemůžu. - Jsi kostelník.
Nemám svátost.
- Mundy. - Vteřinku, zlatíčko.
Hej! Canto!
Poslouchej mě.
Jakože je mi Bůh svědkem a má duše je věčná...
Ukážu ti svoje tetování.
Tetování?
Nedávám ho na odiv,
takže je to o to zajímavější vzhledem k tomu, jak to mezi námi jiskří.
Dělám to jen proto, abys mi dala pokoj.
Super! Děkuju ti tisíckrát.
- Tak co, Splice? - Hele!
Co je?
A tetování?
Promiň. Je na Grahamovi. Včera jsem ho dodělala.
Bude se ti líbit!
Na Canta bys měla být hodná. Má pro tebe slabost.
Ale nemá.
- Já jen tak vtipkovala. - Ale on ne.
Kde máš tátu?
Co se děje?
Ambulance. Přímo před námi.
Tak jo.
Se vší úctou, pane... vaše oči.
- Může rozpoznat zranění. - Tím pádem mi možná pomůže.
Algoritmus se dočista zbláznil. Víte, co se stalo Wilsonovi.
Algoritmus dostal záplatu.
- Nedostal. Došly jim peníze. - To už je fuk. Musíme jít dál.
Nemáme na vybranou.
Zůstaňte na místě.
Možná je opuštěná. Jsme daleko od bojiště.
Aktivují se při boji.
Když je klid, vypínají se, ale senzory mají aktivní.
Nedokážu ani říct, jestli...
Carsone! Kde jsi, Carsone?
- Nic mi... - Jsi v pořádku?
Nic mi není. Jsem celý.
Nejsem zraněný. Nikam nechoďte.
Hned se k vám...
Carsone!
Zjištěna bitva.
Objeven pacient.
Píchne to.
Vedete si skvěle.
Jméno pacienta: John Francis Vater.
Kalendářní věk: 42 let.
Životní funkce v normě.
Krevní tlak: vysoký.
Srdeční činnost: dobrá.
Játra: mírně zanícená.
Diagnóza: slepota.
- Nejsem slepý. Mám dočasně oslabený zrak. - Odhadovaná doba obnovy zraku:
čtyři týdny.
Posudek: nepřijatelné.
Možnost ošetření: vylučuje se.
Poslouchejte. Na základně mám dítě.
Ověřte si to!
Jmenuje se Splice a je to moje dcera a jsem za ni výhradně zodpovědný.
- Prosím! Ověřte si to ve spisu. - Po zaznění tónu zanechte zprávu.
Pusu.
Nejbližší příbuzný: informován.
Korporace Villengard vám chce vyjádřit hlubokou soustrast
s vaší nadcházející ztrátou. Bůh s vámi.
Píchne to.
Slyšelas to?
Dej mi vteřinku.
Někdo je v nesnázích.
Zůstaň tam!
Už běžím.
Doktore?
PÁN ČASU
BUM
Doktore!
Pluj, lodi má, nes se jako pták...
Doktore?
Odolej všem otřesům.
Chlapečka nes, jenž králem má se stát...
Doktore.
...přes moře až k nebesům.
Jsi to ty, Doktore?
Všechno je v pořádku.
Kdo říkal, že není?
V naprostém pořádku.
Následuj můj hlas.
A dávej pozor, kam šlapeš.
Vítr skučí hlasitě, o vlny silně duní.
Horizont temně hřmí.
Proč zpíváš?
To je „Skye Boat Song“.
Líbí se ti?
Já se neptala, co zpíváš, ale proč zpíváš.
Dostávám se do zenu.
Minového zenu.
Musíš mi popsat, na čem to stojím.
Jsem si celkem jistý,
ale detaily jsou důležité a sklopit hlavu se neodvážím.
Senzory jsou extrémně citlivé.
Jak to, že nevybouchla hned, jaks na ni šlápl?
Tlakem jsou aktivovány senzory.
A ty teď vyhodnocují, jestli jsem živý cíl.
Jeden špatný pohyb a... bum!
Je ze mě fašírka.
Kde to jsme?
- Uprostřed války. - Trochu jsem doufala, že na pláži.
- A co myslíš, že je kolem nás? - Rozhodně ne pláž.
Dej tomu čas. Všechno se jednou promění v pláž.
Tak jo. Jsem dole.
Asi tak tři metry za tebou.
Co moje pravá noha? Popiš mi, na čem stojím.
Je to jakýsi disk.
Bílý disk. Dost tenký.
Po jeho obvodu svítí zelená světla.
Tak jo.
Pomalinku a opatrně mě obejdi a řekni mi, jestli je mezi těmi světly mezera.
Zatím to nevybouchlo, takže by tam měla být mezera.
A doufám, že pořádná.
Proč má na sobě nášlapná mina světla?
Kapitalismus.
Cože?
Blikátka oslní kupce.
Moderní válka. Obchod se smrtí.
Našla jsem tu mezeru.
- Máš ji pod nohou. Přímo před sebou. - Jak je velká?
Tak na čtyři prsty?
Dobrý.
To je pořád lepší než na dva prsty.
Není na tom véčko?
Je.
„V“ jako vítězství?
Villengard.
„V“ jako Villengard. Největší výrobce zbraní v dějinách.
Poslední 200 let v tomhle sektoru zásobují všechny strany všech konfliktů.
Jednou jsem ji musel deaktivovat. Na lesbickém parkuru.
Podvodním. Kvůli sázce. Akorát nebyla živá a nestál jsem na ní.
A tu sázku jsem prohrál. Pardon. Na storky teď není čas.
Jedno po druhém.
Někdo tu křičel. Neslo se to odsud.
Nepotřebuje tu někdo pomoc?
- Ty potřebuješ pomoc. - Já ještě nekřičím.
Priority.
Budeš to muset obejít. A pozor, kam šlapeš.
Až tam budeš, zkus najít něco těžkého.
Nějaký šutrák nebo tak něco.
Na jedné noze tady dlouho nevydržím.
Ale když se postavím na zem druhou, přenesu tím svou váhu.
Potřebuju protiváhu.
Musím na minu přidat váhu ve stejnou chvíli, kdy ji odeberu.
To nebude jen tak.
Rozhodně to bude napínavý.
Je tam někdo?
Ne.
Nikde nic. Jen tady bliká nějaké světlo.
Vydrž.
Našla jsi něco?
Nějakej bazmek.
PŘÍČINA SMRTI – SLEPOTA
Jestli je těžkej, sem s ním.
V pohodě! Neboj. Nic se neděje.
Vakuové drony, nic víc.
Vysávají kouř, aby se tu nikdo neudusil, než je bezpečně odstřelen.
Aha. To zní docela...
Co se děje?
Zahlédla jsi něco, Ruby?
Promiň, Ruby. Já zapomněl.
Ty jsi vlastně poprvé na nové planetě. Úplně tě to odrovná, co?
Zbrusu nová obloha.
Podle těch prstenců odvedle jsme na planetě Kastarion 3.
Slušná podívaná. Dávám sedm z deseti. Pěkné stromy. Ty hory a duhový krystal...
Počkej, až uvidíš rozbřesk.
Jinak je to tu jedna velká pustina. Kdo by se tady řezal?
Tak jo, držím něco těžkého. Vypadá to na nějakou urnu.
Ale je to takový nechutný.
- Co to je? - To neřeš.
Jak jako „to neřeš“?
Řekni, co mi tajíš.
Fajn.
Není to urna.
Uvnitř žádné tělo není.
Tělo držíš v ruce.
Je to mrtvé tělo.
Jakoby stlačené. Asi nějakým způsobem přetavené.
Jako vážně?
To byl asi ten křik.
Jako že byl zrovna přetavován?
- „Přetavovat“ je fajn slůvko, co? - Teď zrovna ne.
Nikdy jsem ho nepoužil. Nová planeta, nové slovo, nášlapná mina.
- To je den. - Propadáš strachu? Já jen, že blábolíš.
Nadhoď si to.
Nadhoď si prosím tě tu věc a zase ji chyť.
- To bude vážit tak akorát. - Akorát?
Fajn. Přesně 6,732217 kilogramů. Nechtěl jsem tady machrovat.
Hoď mi to.
- Ne. - Hoď mi to do pravé ruky.
Potřebuju protiváhu.
Chytnu to ve chvíli, kdy si stoupnu levou nohou na zem.
Já tě chápu, ale je to moc riskantní.
- Podám ti to. - Ne.
Když ti to podám, budeš mít mnohem vyšší šanci.
- Když se to nepovede, smete tě výbuch. - Tak se budeme snažit.
Ruby, zakazuju ti to.
Tak to hodně štěstí.
Ty to nechápeš. Je to chytrá mina. Zaznamená každou sebemenší změnu.
Když se o tebe začnu bát, zvedne se mi krevní tlak,
- a nevím, kolik mám prostoru. - Tak se nestrachuj.
Jak to uděláme? Na tři?
- Poslechni mě. - Nehádej se.
Zvedne se ti tlak.
Jestli to nevyjde...
Jsi statečná.
A taky úžasná.
A odpustím ti, že jsi tak příšerně hloupá.
Fajn.
A když to vyjde,
budu na tebe pěkně dlouho setsakramentsky naštvanej.
Zas tak dlouho ne, brouku. Stojíš na nášlapné mině.
- Takže na tři? - Počkej ještě.
Potřebuju slyšet nějaký rytmus.
Něco jako beat. Tamtu písničku. Zazpívej ji.
- Jakou? - No tamtu.
„Přes moře až k nebesům“. Tak na ta nebesa...
Je o Karlu Eduardu Stuartovi.
- Jo, je krásná. Tak jedem. - Krásná. A smutná.
Je o bojujících vojácích. Je to ukolébavka, což je správně.
- Písničky o vojácích mají být smutné. - Přestaň blábolit. Jdeme na to.
Tak jo.
Tak co, Ruby, rozjedeme to?
Pluj, lodi má, nes se jako pták,
odolej všem otřesům.
Chlapečka nes, jenž králem má se stát,
přes moře až k nebesům.
Dobrý. Je to dobrý.
Ta světla se hýbou.
To je v pořádku.
To jen doznívá můj adrenalin. Musím se soustředit.
- Uvolním se. - Pořád se hýbou.
Nemusíš mi to opakovat.
Sešel jsem na pláž a tam stála ona. Tmavá a vysoká, na kraji mola.
„Bojím se nebe nezměrného,“ plakal jsem.
Ona na to: „Mladíku, copak od života nečekáte víc
než prezidentovu ženu a zářivý měsíc?“
Dobrý. Asi se to povedlo.
To bylo o fous.
- Žádný prostor pro chyby. - Víš, co je na tomhle přístupu super?
Že neděláš chyby.
Děkuju ti, „Johne Francisi Vatere“.
Zdravím. Tady zesnulý John Francis Vater.
Je mi líto vaší ztráty.
Ovládání hlasem.
Toto jsou mé ostatky. Jakmile to půjde,
navraťte je prosím mým rodičům Agnes a Millicentovi Vaterovým.
- Adresu poskytnu na vyžádání. - Zdravím. Mluvím s umělou inteligencí?
Jsem přibližnou AI rekonstrukcí zesnulého Johna Vatera.
Do hologramu byly zahrnuty charakteristické rysy mé osobnosti.
- Pusu. - Co se vám stalo, Johne?
Byl jsem humánně zneškodněn po odhalení smrtelného zranění, slepoty.
Slepota není smrtelná.
Vážně jsi to řekla mrtvému slepci?
Kdo vás zneškodnil, Johne?
Byl jsem zbaven utrpení automatizovanou ambulancí Villengard.
Cena mého zotavení byl vyhodnocena jako za hranicí přijatelných nákladů
na konflikt.
- Pardon. Takže vás zabila ambulance? - Život je levný.
Pacienti jsou nákladní.
- Algoritmus Villengardu. - Cože?
Bojové produkty Villengard jsou vybaveny AI.
Algoritmus udržuje bojovou sílu těsně nad přijatelnou hranicí počtu obětí.
Nutí tě bojovat, umírat a nakupovat.
Zdravotnické služby optimalizují počet obětí v zájmu konfliktu.
Válka je byznys. A byznys kvete.
Těší mě, Johne.
- Pusu. - Tati?
Je tam táta? Slyšela jsem ho.
Ahoj. Zdravím tě.
Jsi v pořádku? Potřebuješ pomoc?
Hledám tátu.
Jak ses sem...
- Proč jsi sem přišla? - Poslal mi zprávu.
Dokážu z ní vyčíst pozici.
Kde je táta? Slyšela jsem ho tu.
Nemáš už dávno spinkat?
Co dělá taková holčička v takovéhle kruté válce?
Táta dostal povolení vzít mě s sebou.
- Tak to je hezké. - Maminka totiž byla povolána.
Co že byla? Povolána?
Povolána Bohem.
Miloval ji natolik, že ji povolal dříve, aby mu sloužila jako anděl.
Tatínek říkal, že se s ní jednou shledáme.
Kde je tatínek?
Tohle je Ruby.
A já jsem Doktor.
- Doktor není jméno. - Jo.
A to ani nejsem doktor. Lidi to běžně nezmiňují.
Koukám, že jsi bystrá.
- Já jsem Splice. - Parádní jméno!
- Jenom Splice? - Splice Alison Vaterová.
Splice Alison Vaterová, byla jste identifikována
jako nejbližší příbuzná Johna Francise Vatera.
Jsem AI rekonstrukce vašeho zesnulého rodiče.
- Je mi líto vaší ztráty. - Ne.
- Oddejme se truchlení... - Ne!
- Tati! - Počkej!
Tati! Nesahej na mě! Pusť mě!
Prosím, Splice! Ne!
- Pokud vám ubližuji... - Ruby.
- Prosím! - ...raději svou návštěvu oddálím.
- Pusu. - Tati!
- Pusť mě! - Ruby!
Podívej se na jeho nohu! Vidíš, na čem stojí?
Už to vidíš? Vidíš, na čem stojí?
Doktore, jsi v pořádku?
Příval adrenalinu. Musím ho ukočírovat.
Už odplouvá. Tak, to je ono.
To je ono.
Hezky to zpracuj.
Doktore. Co se děje?
Já.
Já se děju.
Jsem výbušnina.
Mám vás na mušce!
- Můžu vás na místě odstřelit. - To ne.
Rozumíte?
Potvrďte, že mi rozumíte.
- Potvrďte to! - Rozumím!
Prosím! Rozumím vám.
Stojí přímo na nášlapné mině!
Já jsem si toho plně vědoma, slečno.
- Jsi v pořádku, Splice? - Jsem tady. Snažím se najít tátu.
Viděla jsem ho. Jako hologram. Kde je?
Jsem Mundy Flynnová.
Vysvěcená anglikánská mariňačka.
Co tady děláte?
Jste snad... civilisté?
- Anglikánská co? - Máte skvělé jméno.
Vezměte si Ruby. Budete Mundy Sundayová.
Do toho. Smál bych se do konce života.
Kdo jsou anglikánští mariňáci? Odkdy je církev armádou?
Celou věčnost. Žiješ teprve chvíli.
Ta rakev, co držíte v pravé ruce.
Jste si vědom, že jde o posvátné ostatky vysvěceného anglikána?
Víte, že vám zvoní obličej?
- Co říkáš na tetování? - Našel jsem si tě.
Vím, kde jsi. Vrať se na základnu.
- Dáváš mi rozkazy? - Žádné rozkazy ti nedávám.
Bojím se o tebe. Létají drony. Kastarioni možná chystají útok.
Ale houby bojíš. Vždyť mě ani nemáš rád.
To víš, že tě...
Proti komu vy šašci v téhle pitomé válce bojujete?
Proti Kastarionům.
Fakt? Kastarionům?
Tak mi o nich něco povězte.
- Neviděli jsme je. - Prosím?
Jsou v blátě.
Nebo si to aspoň myslíme.
Někteří z nás.
- Nebo v mlze. - Bahno s fištrónem?
- Na tohle nemám čas. - Jako vážně?
Uvědomujete si, jak komicky to zní?
Já bahno s fištrónem znám. Fajn holky.
Trošku mrzutý. Ale taky po nich celý den dupou savci.
Žádám vás, abyste odložil tu rakev.
- Upusťte ji. - Ne. Když ji upustí, odpálí minu.
- Zabije ho to. - Mrtvý je tak jako tak.
Když jste na tu minu vkročil, spustil jste odpočet.
Právě posuzuje, jestli jste vhodný cíl.
Pokud to nestihne ve stanoveném čase, spadne do nouzového režimu.
A stejně vybouchne.
Odhoďte tu rakev.
Jak to usmrcení funguje? V té mině žádná výbušnina není, že?
Usmrcení funguje za pomoci kvantové řetězové reakce v DNA subjektu.
Výbušninou jste vy.
Já jsem Pán času.
Nejsem člověk, ale Pán času.
Doktore!
Jsem forma života vyšší dimenze.
Jsem komplexní časoprostorová událost.
A já jsem anglikánka.
Ne! Nestřílejte!
Na tohle zbožíčko tu nejste připravený.
Jsem mnohem výbušnější, než vypadám, a zlatíčko,
já vím, jak vypadám.
Když mnou proženete kvantovou reakci, proměním tohle vaše ubohé bojiště v prach.
Úplně celé.
V mžiku oka. V prach.
- To není možné. - Možné je vše. Ze všeho jednou bude pláž.
Proskenujte mě.
Proskenujte mě a uvidíte sama!
Jste schopen odpálit půlku téhle planety.
Zjištěna bitva.
- Zastřelte to! - Zjištěna bitva.
Nedovolí mi to algoritmus.
Co je to za věc?
- To je robot, Doktore? - Je to ambulance.
Co že to je?
- Tohle a ambulance? - Zastavte to.
- Objeven pacient. - Zastavte to.
Musíte to zastavit.
Objeven pacient. Nehýbejte se.
- Tati! - Zdravím, dcero Splice,
smím vám pomoci s trvající lítostí?
- Píchne to. - Tati!
Chcete si starými fotkami připomenout dobré časy?
Jméno pacienta neznámé. Pacient neidenfitikován.
Životní funk-ce-ce.
Není to člověk!
Zbav mě toho!
Životní funk-ce-ce.
Boj!
Řekla: „Boj detekován.“
- Dejte mi tu zbraň. - Co děláte?
Boj! Copak neslyšíte, jak se to mele?
Tady vypukne boj!
- Boj! - Zůstaň tady, dobře?
Hele, to jsme viděli tu antilopu!
Zjištěna bitva.
Počkej!
Postřel mě. Musí zaznamenat zranění, jinak se nespustí.
No tak. Neboj. Je tam nejnižší účinnost.
- Střel mě do ruky. - To nejde.
Nemáš na vybranou. To zvládneš!
Prostě mě střel do ruky.
- Do levé, prosím. - Jasně.
Panebože. Jsi v pořádku?
Objeven pacient.
- Objeven pacient. - Ruby. Slyšíš mě?
- Co se děje? - Píchne to.
- Viděl jsem ji. Chtěla tě zastřelit. - Pacient identifikován.
Ruby Sundayová.
Kalendářní věk: 3 082 let.
Nejbližší příbuzný.
Nejbližší příbuz-buz-buzný.
Kdo je můj nejbližší příbuzný?
Nejbližší příbuzný.
- Nejbližší příbuzný. - To není možné.
Tady přece nesněží. Nikdy.
V tom má prsty Ruby. Už jsme to zažili.
Nejbližší...
- Já chci vědět, kdo to je. - Ten sníh je dobré znamení.
Dokud sněží, naděje ne...
Zastavilo se to. Jak je to možné?
Životní funkce selhávají. Do úmrtí zbývá odhadem 432 vteřin.
Pacient nevysvěcen.
Léčba zamítnuta.
Vždyť tě chtěla zastřelit.
To je jedno. Vidíš to? S tou minou vybouchne všechno.
Sešel jsem na pláž... Tmavá a vysoká na kraji mola.
„Bojím se nebe nezměrného...“ „Mladíku, copak od života nečekáte víc
- než prezidentovu ženu a zářivý měsíc?“ - Pane, prosím vás.
Provedla jsem analýzu a nechala to spočítat. Máte pravdu.
Zbude tu po vás černá díra.
Smetete z této planety všechny anglikány.
Prosím vás, co máme dělat?
Ruby.
Děláme, co je v našich silách.
Přenastavím protokoly ambulance.
Možná ji oživí, ale není naprogramovaná na pomáhání bezvěrcům.
Mina se blíží ke konci odpočtu, pane.
Máme pět minut. Možná méně. Prosím vás.
Co můžeme dělat?
Vzdát se.
- Prosím? - Vzdát se.
Prohrát.
Odevzdat se.
I kdyby to bylo možné, což není,
i kdybych měla svátost, tu minu by to nevypnulo.
Ale vypnulo.
Proč?
Protože je vaše.
Hrozí úmrtí pacienta. Bůh s vámi.
Ne. To ne.
Přestaň, Ruby. Drž se. Ještě tě potřebuju.
Přemýšlím, jen když mluvím, a mluvit můžu jen s tebou.
Mundy si myslí, že bojuje s Kastariony. Co ty si myslíš? Už jsi na to přišla?
- Mundy to ještě nerozlouskla. - Co přesně?
Tahle banda sem naběhla zhruba před půl rokem?
Rozmístili své jednotky a vypálili varovné výstřely.
„Pozor. Přicházíme v míru.“
Že jo?
Avizovali jsme svou přítomnost. Běžný postup.
Slyšelas to, Ruby? Avizovali svou přítomnost.
A víš, k čemu to vede? K aktivaci algoritmu Villengardu.
Algoritmu přijatelného počtu obětí.
Umíráš a nakupuješ.
Tak co? Chápeš to?
Už to chápete i vy?
Chápete-te-te to?
Nikdo jiný tu není.
Válčíte s prázdnou planetou.
V bahně žádní Kastarioni nejsou. Ani v mlze.
Žádní Kastarioni neexistují.
Jenom ten algoritmus.
Udržuje přijatelný počet obětí tváří v tvář zhola ničemu.
Bojujete s vlastním hardwarem.
A ten vás zabíjí jen v takové míře, abyste ho dál nakupovali.
Většina vojáků by si všimla, že bojují s kouřem a stíny,
ale tahle tlupa ne, Ruby. A víš proč? Protože mají víru.
- Sklapněte! - Víru!
Kouzelné slůvko, díky němuž nemusíte sami přemýšlet.
Tak už se vzdejte, Mundy.
Nechte toho...
a bude po všem.
Dokažte to.
To jako vážně?
Najednou potřebuješ důkaz, ovečko?
Kapitulaci může vyhlásit pouze biskup a ten bude potřebovat důkaz.
- Johne Francisi Vatere, otče a AI. - Ano, pane.
Stáhněte se do bojového počítače Villengardu
a dokažte, že planeta je neobydlená a počet úmrtí řídí hardware.
Pošlete to do skeneru, který drží Mundy Flynnová.
Je mi líto. To nebude možné. Nejsem ve spojení se sítí.
Ale ambulance ano. A zároveň je ve spojení se mnou.
A já zase ve spojení s tebou. Nemel a googluj.
To je v rozporu s mým digitálním protokolem.
Teď mě poslouchej.
I přes to málo, co z tebe zbylo, jsi pořád otec.
Řeknu to jako táta tátovi. Přece svoje dítě nezklameš.
Nikdy.
Až do samotného konce.
Jako táta tátovi, co v prach se zase obrátí. Je to tak?
Nedokáže to, pane. Je to jen AI simulace.
Hned se vrátím. Nezapomeň na zuby.
Kolik zbývá do konce odpočtu?
Asi tři minuty.
Bůh s vámi.
To by mělo fungovat.
- Jak to jde? - Je to zabezpečené. Tiše.
To tetování...
- Cože? - To, cos dělala Grahamovi.
Je nádherné.
- Ty ses díval na moje tetování? - Jasně.
- Proč? - Chtěl jsem ho vidět.
Ale proč?
Proč ses sem vůbec vydal?
Proč jsi mě hledal?
Canto.
- Ty máš pro mě slabost? - Jasně že mám.
Vědí to úplně všichni. Až na Grahama. Ten si myslí, že mám slabost pro něj.
Měl ho na stehně. Mohla jsi mě varovat.
Počkej.
Ty máš slabost pro mě?
Obrana.
Co se tam děje?
Mluv se mnou, Canto. Jsi v pořádku?
Jsem v pořádku. A vy?
Kde jsi? Nikde tě... Jsi zraněný?
- Jsem v pořádku. A vy? - Já taky.
Jen trochu v šoku.
Canto.
Identifikoval jsem vás jako Mundy Flynnovou,
mou oblíbenou osobu.
Tento osobní vzkaz jsem nahrál čistě pro vás.
Pokud se mi něco stane,
chci, abys věděla, že...
tě miluju.
A upřímně jsem smířený s tím,
že nemiluješ ty mě.
Promiň mi to.
Vašeho přítele je mi líto.
Byla to moje chyba.
Rozptýlila jsem ho.
Nemáš s tím nic společného.
Došlo k prolomení algoritmu. Villengard tím chrání sám sebe.
Zabila ho ambulance.
Bůh s vámi.
Poslali jsme tam taťku a teď se to s ním pere. Podívej.
Jasně že je tam ochrana.
Má to firewall. Proč mě to nenapadlo?
Co se to děje?
Aby algoritmus sám sebe ochránil, je schopen úplně čehokoliv.
- Antilopu. - Johne.
Viděl jsem antilopu. Viděli jsme antilopu.
Tu jsme spolu viděli. Na to si pamatuju, tati!
Viděli jsme antilopu. Promiň.
Řekni svojí dceři, ať uteče, Johne! Hned teď!
- Věř mi. - S tatínkem jsem v bezpečí.
V bezpečí. Antilopu. V bezpečí. Nemohu...
Jakýkoliv pokus o zásah do algoritmu Villengard
bude potrestán přísnou pokutou.
Kde je John Francis Vater?
AI známé jako John Francis Vater bylo identifikováno jako nebezpečný virus
a trvale odstraněno.
Nikdy nezapomeneme.
Pozor.
Tato mina bude z bezpečnostních důvodů odpálena.
Nejste-li zvoleným cílem, odstupte, prosím.
- Dejte se na útěk. - Nemá to smysl.
- Zahajuji závěrečný odpočet. - Rychle! Utíkejte!
- Deset, devět... - Tak daleko neutečeme.
- ...osm... - Kde je tatínek?
- ...sedm... - Bez něj neutečeme.
A nenechám tu ani tebe, beruško.
- Moc mě to mrzí. Tohle je náš konec. - ...pět, čtyři...
Promiň mi to, Ruby.
- ...tři... - Strašně moc mě to mrzí.
...dva,
jedna.
Pusu.
Antilopu... Táta tátovi... V prach se obrátí...
Pusu.
- Pozor, virus. Pozor... - Pusu.
Pusu.
Objeven pacient.
Píchne to.
Zahájení revitalizačního protokolu.
Pusu.
- Pusu. - Co to?
Ruby!
Jsi celá?
Co se to děje?
Tvůj otec, jenž jest na nebesích.
Svým způsobem.
- Antilopu. Nezapomeň na zuby. - Algoritmus Villengardu.
Celému zbrojnímu průmyslu Villengardu
právě vyprášil kožich táta téhle holčičky!
- Doktore. - Ruby!
Tos to dobrodrůžo musela celý proležet?
Právě dostala na zadek válka a šla spát bez večeře.
Ale... Co se stalo?
Úplně nevím, jak ti to shrnout.
Kdybych měl deník, slova by mi nestačila. Bicími bych to asi sepsal.
Umíš psát deník bicími? Já určitě jo.
Říjen pátého.
Poslal jsem tatíka téhle holčiny čmuchat do softwaru.
Jen aby našel důkaz. A musel být pěkně dopálený.
Protože celá infrastruktura Villengardu podlehla rodičovským silám!
Asi takhle, Villengarde... Jen počkejte, až se vrátí domů taťka.
To by stačilo. Jde se dál, Ruby.
Máme za sebou sotva dvě úžasný minuty.
Dvě minuty. Žádný prostoje. Zbytek vesmíru nepočká.
Zvlášť když vezmu v potaz tvoji délku života.
Pojď ke mně, Splice.
Je mi moc líto tvého táty.
Proč to říkáte?
Protože je pryč.
Ale Mundy se o tebe moc dobře postará.
Není pryč, vy hlupáčku.
Je jen mrtvý.
Ale pryč ne.
Přesně tak to má být.
Drž se své víry, Splice.
Já myslela, že víru moc nemusíte.
Že ji nemusím, ještě neznamená, že ji nepotřebuju, Mundy.
Sbohem.
Sbohem, děvčata.
Sem tam se za vámi stavím.
Nejradši mám rybí prsty s pudinkem.
Tak jdeme, Ruby.
Pardon, že je to takhle narychlo.
Asi už holt potřebuje přebalit. Mějte se tu!
Myslíš, že se s tím srovná?
Splice?
Vidím ji na budoucí prezidentku něčeho.
Do té doby má Mundy a tátu.
Ale táta jí umřel.
Já vím, že není pryč a že je to strašně hezký.
Akorát že jí fakticky umřel.
Všichni jednou umřeme.
Vlastně jsme mrtví v jednom kuse.
A je to dobře. Musíme nabrat tempo, jinak nic nestihneme.
Umírání je to, co nás určuje.
Sníh není sněhem, dokud nepadá.
Sníh.
No jo, sníh.
Všichni nakonec roztajeme.
Ale něco přetrvá.
Možná to nejlepší.
Jeden smutný stařec mi kdysi řekl:
„Láska je to, co nás přežije.“
V PŘÍŠTÍM DÍLE
- Jsme ve Walesu! Pecka! - Kdo to je?
Doktore.
Kde je Doktor? Kam se poděl?
Pronásleduje mě jedna žena.
- Kdo to je? - Netuším!
- Vzteklý Jack byl odpoután. - Cos to sakra provedla?
České titulky: Vít Jakeš