PÁN ČASU
ŠPUNTI Z KOSMU
Kdo jsi?
Doktor.
Nemusíš se ostýchat. Pojď se podívat.
Říkáme jí TARDIS.
Slušný.
Počkej, přece ti nebudu říkat Doktor. Chci vědět, jak se jmenuješ.
To je trochu složitější.
Jsem totiž adoptovaný a moje planeta byla tak trochu... nóbl.
Používali tituly jako Doktor nebo Biskup
nebo Rani nebo Dobyvatel.
Po tisíci letech to přijmeš za jméno.
Jasně. „Moje planeta“. K tomu se vrátíme.
„Tisíc let“.
K tomu jakbysmet.
Takže jsi doktor, ale děláš u policie?
Policejní budka? Ale ne, to je jen taková zástěrka.
Uvnitř je to stroj času, zatímco zvenku... je to takový chameleon.
Když jsem přistál v roce 1963, stály tyhle budky na každém rohu.
- V roce 1963? - Jo.
Aha.
Jukebox? To je prima.
Fajn, teď zpátky k té planetě.
Můj svět se jmenuje Gallifrey.
Gallifrey.
A kdepak je?
Fuč.
Už neexistuje, Ruby.
Vymřeli.
Byli vyhlazeni během genocidy.
A tak zbyl už jen ten adoptovaný.
Jsem poslední z Pánů času.
A nemáš tušení, jak moc jsem rád, že jsem naživu.
Je to střela.
Chceš to vidět?
Vybereme náhodné místo.
Sto padesát milionů let zpátky.
- Ne! - Fakt.
Nevěřím. Beztak si děláš srandu. Nedělej ze mě blázna.
- Čekají tam dinosauři? - Sám nevím.
Běž se podívat.
Počkat, ne!
Je to bezpečné?
Co když šlápnu na motýla a změním historii?
To se přece nestane. Kdo šlape na motýly?
To by to muselo vypadat takhle: „Pojď sem, motýlku!
Dostaneš šlapáka!“
Ty bláho.
To je...
To je nádhera.
TARDIS znamená Čas a relativní dimenze ve vesmíru.
Takže jsme i na jiném místě.
Díváš se na budoucí Severní Ameriku.
Jednoho dne tu bude Wyoming.
Ty jo.
Skromné městečko Green River.
Co se děje?
Provedla jsem snad něco?
Jsem totiž Rubathon Modrá z mláďat 57. hemisféry
- a chyby rozhodně nedělám, Doktore. - Ale...
Pokud jste vznesl křivé obvinění, musím vás zabít.
Tak počkej. Počkej vteřinku.
Jenom se...
- Co to děláte? - Nic, jen se...
Uniká mi něco?
Neuniká.
Zkusíme to jinde, co říkáš?
- Děkuju. - Jasný.
Tak jo. Překopali nám ovládání.
Dočista jsem zapomněl na přepínač kompenzace motýlů.
To by bylo. Vrátíme se dopředu.
Dej mi číslo. Nějaký rok.
- Dva... - Dva...
- ...jedna, pět, nula... - ...jedna, pět, nula...
- ...šest. - ...šest!
Pěticiferné číslo! Pecka!
Vždyť jsme uvnitř.
To jsme prostoupili zdí?
Není to něco jako transportér hmoty ze Star Treku?
Jednou se u nich stavíme.
Sám jsi říkal, že TARDIS je takový chameleon.
- Ale pořád vypadá jako budka. - Protože je rozbitý.
Jako skoro celý vesmír, kočko.
Tak jo. Poběž.
To je smrad.
Něco je tady těžce v nepořádku.
Je to vesmírná stanice na pokraji přetížení.
Teď je na tom ještě hůř.
My jsme na tom hůř.
To je příšera?
Ale ne. Neblázni. Příšery přece neexistujou. Jen...
tvorové, které ještě neznáš.
Nazdárek.
- Zdrháme? - Jo!
Rychle! Utíkej!
Poběž! Rychle!
Rychle, rychle!
Rychle! Zalez tam!
Promiň.
Otázkou je, proč jsem se dal na útěk.
Páč to bylo děsivé.
Ale taky nové.
A já hrozně rád poznávám nové věci.
Tak proč jsem z toho měl nahnáno?
A ještě ke všemu jsem letěl jak blesk.
Pomohlo by zjistit, kde to vlastně jsme.
Nejlepší bude zmáčknout čudlík.
Jsme na dětské farmě!
Stroj na partenogenezi.
Co ty máš furt s těmi miminy?
- To mi řekni spíš ty. - Skáčeme od prcka k prckovi.
Neříkám, že to spolu nějak souvisí, ale vlastně trochu jo.
Já třeba hledám rodiče.
A ty máš stroj na cestování časoprostorem.
Takže tady pěstují děti. Ale na co?
- Jako potravu? - Potravu? Vážně?
Nedělej z nich rajčata.
- Promiň, ale dole je hladové monstrum. - Dětské farmy posilují populaci.
Občas nějaký svět ztratí plodnost nebo se tam zblázní a zakážou líbání.
Takže ta miminka jsou lidi?
- Jo. Pěstovaná pro koloniální svět. - A koloniální svět není Země?
Tak jo. Naposledy.
Zmáčkneme čudlík.
Dokázali jsme to.
Lidská rasa přežila.
A zamířili jsme ke hvězdám.
A ještě před pouhými deseti minutami, Doktore,
jsi mluvil o genocidě.
- Jsi poslední zástupce své rasy. - No jo.
- Jak dokážeš dál žít? - Kvůli takovýmto dnům, Ruby Sundayová.
Nemám svoje místo ani domov.
Ale zároveň nemám práci.
Nemám šéfa a neplatím žádné daně, nájem nebo složenky.
Nemám úděl, směr ani poslání,
ale mám svobodu.
Proto kráčím dál.
S vidinou nového.
Dál a ještě dál.
A někdy... když to se mnou vidíš ty, dokáže to být ještě hezčí.
A kde teda jsme?
Planeta Pacifico del Rio.
Mluví tu anglicky. Takže angličtina pořád existuje?
To ne. Lidstvo už mluví jedním jazykem. Něco jako kantonština.
Takhle to vypadá ve skutečnosti.
TARDIS to překládá. Má vnímací filtr.
Aby ses začlenila kdekoliv v časoprostoru.
Jasně. Takže moje máma už je dávno tatam?
Půjčíš mi mobil?
Jasně.
Díky mému sonickému šroubováku tě od Země nemusí dělit 19 000 let, ale...
jediný telefonát.
- Co s tím? - Zavolej Carle.
- Ale... - Svojí mámě, Ruby. Zavolej mámě.
VESELÉ VÁNOCE
Co zase potřebuješ?
Mami?
Kdo jinej by to byl?
Před pár vteřinami jsi vyběhla ven.
Proč mi voláš?
- Vystřelila jsi odsud. Kam jsi šla? - Jo. Za chvilku to spolu probereme.
Mám tě ráda. Šťastné a veselé.
To byla máma!
O Štědrém večeru. Na moje narozky. Před deseti minutami.
Tomu říkám signál. Co to stálo?
Zajímá mě, co se tady s tím sakra stalo.
Už mi rozumíš?
Naoko je tu klídek, ale pod povrchem to doslova vře,
jako dole s tou nestvůrou.
Musí tady být nějaká posádka nebo kapitán...
Tady Eric. Podávám hlášení z porodní zóny 6.
Zaznamenávám tu výkyvy teploty.
Otevřel jsem bezpečnostní ventily deset až 16.
Snažím se přinutit systém k výměně CO2.
Ale nejdřív je zapotřebí stabilizovat tlak...
Ahoj.
Jsi v pořádku?
Ale... to jste vy.
Strašně dlouho jsme na vás čekali.
Mami! Tati!
- To ne. - Zlatíčko, my nejsme...
Hoši! Musím to jít rozhlásit. Máma s tátou jsou tady!
Dětská farma provozovaná dětmi.
Špunti z kosmu!
Jsou tady!
Přece jen dorazili!
Je tady máma s tátou!
Tati! Mami!
Vy jste se vrátili!
Nazdárek, špunti z kosmu.
- Ahoj, tati. - Tatínku, ahoj.
- Ahoj, tati. - Ahoj, tatínku.
Vraťte se k práci.
Ukažte mámě s tátou, jak moc jsme pilní.
Ať jsou na nás hrdí.
Já se starám o čistotu trubek.
Jsem na ně pyšný.
A já udržuju kyslík hezky v chladu.
Potřebujeme ho k dýchání.
A já tahám za tyhle dvě nitky.
Nemám tušení, co dělají, ale tahám za ně ze všech sil.
Tady tuhle kytičku jsem vyrobil pro tebe.
Děkuju ti!
Já jsem kapitánka Poppy.
A dohlížela jsem na stanici kvůli mamince s tatínkem.
Věděli jsme totiž, že se pro nás jednou vrátí.
A tak jsme čekali.
Vůbec bys to tu neměla mít na starost. Tady nejsme v dětském koutku.
Zůstali jste tu, když dospěláci vzali čáru?
Převzali jsme to tu. Byli jsme moc stateční.
Jo tak.
Panečku. To je super.
Jste úžasní. Odvedli jste skvělou práci.
Moc mě to mrzí, Poppy,
ale my vaše maminka s tatínkem nejsme.
Přáli bychom si to.
Ale nejsme.
Nechali nás tu.
Kam se vydali?
To nevím, zlatíčko.
Ale... jmenuju se Ruby.
A tohle... je Doktor.
A jsme vaši přátelé.
No jo. Pojď ke mně.
No pojď.
Ty jeden drobečku.
Já chci taky.
Já taky!
Božínku.
Já taky!
Kdy vás naposled někdo objal, kapitánko?
Nikdy.
Nic se neděje, zlatíčko.
Pojď sem. To bude dobrý.
Nikdy vás nikdo neobjal?
Tak pojďte. Všechny vás obejmeme.
Takže jsem se pletla, Doktore?
No... Podle těchto záznamů se posádka vrátila domů.
Opustili loď a nechali vás tu.
Netuším proč, ale nechali běžet rodící stroj.
Takže jste vyrostli, ale zůstali malými.
Jste špunti z kosmu.
Je s námi něco špatně?
- Jak to myslíte? - Takhle vypadat nemáme.
To jsme špatně vyrostli?
Poppy.
Poppinko.
Podívej se na mě.
Nikdo nevyroste špatně.
Jsi taková, jaká jsi, což znamená překrásná.
- Ale maminka s tatínkem nás opustili. - To nevadí. Mě taky opustili.
Co se stalo?
Někdo mě našel.
Hurá!
Jako malinkatý jsem se ocitl uprostřed širého vesmíru.
- A hádej, kdo se mě ujal. - Nevím.
Páni času.
Zopakuješ to po mně?
- Páni času. - Přesně tak.
Ale tím chci říct, že je jedno, odkud jsem,
protože jsem naprosto skvostný, že jo?
- To nebyla řečnická otázka. - Ano, to jsi.
Chceš znát moje tajemství?
V celém širém vesmíru není nikdo, kdo by byl stejný jako já.
Nikdo takový neexistuje. A to platí u každého.
Není to přítěž, kapitánko Poppy.
Ale superschopnost.
- Placák. - Jó!
Takže ty jsi Eric.
A pak je tu Tasha, Ruben, Saltine a Boo.
Mám tě rád, Ruby.
Já tebe taky, Ericu.
Ale jak to tady sami všechno zvládáte?
Máme Chůvu.
Pozdrav je, Chůvo.
Dobré odpoledne, dítka. Vítám naše nově příchozí hosty.
Výchovná ústřední elektroforma. Chůva. Už to chápu.
Zdravím vás, Chůvo. Já jsem Doktor a tohle je Ruby.
Máme návštěvu, dítka.
- Chůvo! - Musíme se vysmrkat.
Aktivovat smrkání.
Raz, dva, tři a...
Smrkáme.
Dobrá práce, dítka.
A nyní se vraťte k práci.
Výměna plínek vás čeká v 18:00.
- Už se těším. - To teda.
Takže jste tady vy
společně s Chůvou.
A tamta věc dole je váš pejsánek?
To není pejsek.
- A co teda, Ericu? - Klid.
Strašák.
Kristepane.
- Strašáka my neradi. - Ale ne.
Nechtěla jsem vás vystrašit.
Žádný strašák neexistuje.
To, co jsme dole viděli, bylo spíš něco jako...
- Strašák! - Nech toho!
Přestaň!
Chůvo, řekněte jim, že žádný strašák neexistuje.
Chůva se Strašáka bojí.
Tak co tam dole ten strašák dělá a proč je takhle moc děsivý?
Vypni to, Doktore!
- Poslouchejte, drobečkové. - Pardon, špunti. Špunti z kosmu.
Nic se neděje.
Ruby.
No jasně.
Chůvo, tihle špunti, špunti z kosmu, dělají, co můžou,
ale stanice je v ohrožení.
V Trupu-3-B se nahromadil tlak
a tam dole u Strašáka se taky něco kupí.
A když to bude pokračovat, přijde baby boom.
- Portál 3-5-7. - A to je co?
- Zpřístupnit portál 3-5-7. - To je na tomhle podlaží. Co to je?
Zpřístupnit portál 3-5-7.
Je to jen skladový prostor. Proč bych tam chodil?
Hergot, padejte do 3-5-7!
Kam si myslíš, že jdeš?
Do portálu 3-5-7.
Teď? Super. No jo, už běžím.
Tímhle ty se zabýváš, Doktore?
Jakože běžně? Pomáháním?
- To je tvůj úděl? - Ale ne.
Jen pomáhám špuntům. Špuntům z kosmu.
Naslouchám svým srdcím. Dvěma. Množné číslo.
Jasně. Dvě srdce.
Ale co když jim budeš pomáhat šest týdnů nebo deset let?
Doma na mě totiž čeká máma.
Doma a v den tvých narozenin.
Ten tvůj život je trochu zvláštní. Skončila jsi opuštěná jako tihle.
Jestli to spolu má nějak souviset, tak jsi v tom až po uši.
O svých biologických rodičích nic nevíš?
Nenechali u tebe vzkaz?
Nějaký kus papíru?
Vůbec nic. Prostě mě jen... odložili.
- U kostela? - Do sněhu.
Na Ruby Road.
Doktore.
Copak?
Sněží.
Co se to právě stalo? Řekla jsem sníh a rázem padají vločky.
Jako by se vynořila vzpomínka.
Ze dne, kdy ses narodila.
Není to tím, že to k cestování časem prostě patří?
Čas mám procestovaný skrznaskrz,
a něco takového jsem jakživ neviděl.
A co to teda znamená?
To nevím.
- A já si říkal, že mám šílený původ. - No jo, no.
Kdo to jen může být. Tvoje matka.
Vzpomínka se změnila. Ukazovala na mě.
Řekla jsem portál 3-5-7.
Nestůjte tam jak dvě trubky. Mazejte dovnitř!
- To je kdo? - Chůva.
Kapitán Rico Trieste hlásí konec služby na dětské stanici Beta.
Pacifico, datum 55-56-22.
Aby bylo jasno, služby se zříkám na protest
a celý postup odsuzuji.
Hlavní inženýrka Lucia Colasantová. Končím ve službě, 55-56-22.
Pro úplnost chci dodat, že jednání společnosti je zrůdné.
Až budeme doma, podám proti rozhodnutí odvolání.
Tady komunikační důstojnice Gina Scalziová.
Končím ve službě, 55-56-22.
Takže posádka se vydala domů a děti, špunty z kosmu, nechala tady.
Přišla krize. Vláda v rámci úspor stanici uzavřela,
ale zastavit rodící stroj je podle zákona nelegální.
Jak jste se sem dostali?
- Umíte se odsud dostat? - Mám tady loď.
Jak se vůbec jmenujete, chůvo?
Jocelyn.
Jocelyn Sancerreová. Dělala jsem tu účetní.
Netuším, jak to tady funguje.
Zadržte, Jocelyn. Tohle by to mělo spravit.
Když to necháte spárovat,
překalibruje to celou strojovnu.
Tak děkuju.
Vyměníte?
Tak počkat.
Takže na planetě někde tam pod námi nedovolí, aby se přestaly rodit děti,
- ale po narození se o ně nestarají? - Je to prapodivná planeta.
Zas až tak ne.
- Ale vy jste zůstala. - Přece bych je neopustila.
Snažila jsem se to tu udržet, ale nerozumím strojům.
Jednou jsem tomu stroji domluvila,
ale pak se dočista zbláznil vzdělávací program.
A tak tu už šestým rokem hlídám děti na vlastní pěst.
Pořád tomu nerozumím. Jsou překrásné. Proč se schováváte?
Aby mi neumřely před očima.
Anebo já jim.
Takhle zlá je situace.
Jsme na uzavřené stanici.
A zásoby vzduchu a jídla nejsou nekonečné.
Nakonec jsem jim chtěla věnovat veškerý vzduch z portálu 3-5-7.
Ale pak...
jste se tu ocitli vy.
Nemůžete s tím někam odletět?
- Jak jako „odletět“? - Vesmírná stanice je nehybná.
Nemá motor. Tahle obrovitánská kobka se nikam nehne.
Je zaseklá na oběžné dráze, což je škoda, protože je to parádní systém.
SLUNEČNÍ SOUSTAVA
Pátá planeta od nás, Mondo Caroon.
Svět DuBarryDuPlessy.
No pecka.
DuBarryDuPlessy je vesmírná organizace. Znamená to, že přijmou spoustu uprchlíků.
No tak jim zavoláme o pomoc?
Ti pro uprchlíky sami nepřiletí.
Takový je osud každého uprchlíka ve vesmíru.
Musíte se doslova vynořit na cizím břehu.
- A my se odsud nehneme. - Teď máte loď.
Místa máme spoustu. Říkáme jí TARDIS.
Horší je, že mezi námi a lodí je Strašák.
Co je to za věc?
Vy o ní nevíte?
Vůbec. Na seznamu pasažérů není.
Něco takového jsem ještě neviděla.
To ani já.
Ale něco mi připomíná. Co to jen může být?
A z čeho to má kůži a proč jsem se toho tak bál?
- Protože je to děsivé? - Já už těch hnusáků viděl...
Sám jedním jsem.
A před támhletím jsem vzal nohy na ramena a chci vědět proč.
No dobře.
Tahle stanice je jeden velký blázinec, ale tak nějak to do sebe zapadá.
Jsou tady děti, vy jste jejich chůva
a dole číhá Strašák.
Doslova pod vámi žije příšera.
Je to zhmotněná dětská pohádka.
A každý příběh má svého hrdinu.
Podívej! Že je to Eric?
Ericu, zmiz odtamtud.
Ericu, opusť prosím tuto oblast.
- Tak takhle to funguje? - Chůví filtr.
Ericu, okamžitě se vrať!
Eric se neprodleně navrátí.
Ne, chůvo. Budu statečný.
Proboha, Ericu. Utíkej!
Ericu, vzývám božstvo. Urychli exkurzi.
Dělám, co mi řekla Ruby.
Cože?
Ruby je boží a říkala, že žádný Strašák neexistuje.
Takže toho zlobivého pejska najdu a vynadám mu.
Já se strašně bojím.
Kristepane!
Je to moje vina!
Už běžím, Ericu!
To ne...
- Kde je Strašák, chůvo? - Čtyři sta metrů severozápadně.
Ale po Ericovi ani stopa.
Nemůžu pořádně zaostřit. Říkám, že ten systém je kus...
...odpadního produktu.
Pozor na jazyk, Chůvo.
Když tady uděláme virvál,
půjde Strašák po nás a nechá Erica na pokoji, že jo?
- Jo. Přesně tak. - Tak jo.
- Strašáku! Pojď si pro nás! - Strašáku!
Strašáku!
Je v pohybu. Slyšel vás!
Tak jo. Zabralo to, ale co dál?
Podle mě...
kdybych byl ještě prcek a věděl, že se blíží Strašák,
potřeboval bych přebalit.
Protože tady cítím...
špunta z kosmu!
Ericu!
- Už jsi u nás. - Strašně jsem se bál.
- Už je to dobrý. - Já vím.
Chtěla jsem říct východně!
Rychle!
Nic se neděje.
Bude to dobrý.
Neboj se. Bude to dobrý.
Bude to dobrý.
Nic se neděje.
Tak jo.
Opovaž se jich dotknout, ty...
...nemanželský tvore.
Rychle!
Je to slepá ulička.
- Neboj se. - Nic se ti nestane.
Děti vás zachrání!
Špunti z kosmu!
Děti s plamenometem?
Špunti moji, teď jste se předvedli!
Jste frajeři!
Teď odsud musíte zmizet, špunti.
Rychle pryč.
Tak jo, půjdeš hezky do kočárku.
Šup tam s tebou. Vy jste mi ale šikulové.
Chůvo, řekni jim, co mají dělat.
Děti nechť se navrátí do vrchního patra, nebo u večeře utrží ránu do hýždí.
Tak ahoj!
Tak jo, ty běž s nimi.
Já zůstanu tady. Nejen kvůli TARDIS,
ale taky proto, abych zjistil, co je tohle zač.
Jestli mi tím říkáš, abych tě tu nechala samotného, tak...
Ach, Doktore...
Tak šup.
Tak jak to celé začalo, Jocelyn?
Asi tak před šesti lety mi přišlo,
jako by zvonilo v trubkách.
A pak začalo to vytí.
Když jsem zprovoznila kamery, uviděla jsem ho.
Strašáka.
Nechápu, jak může vůbec existovat.
A to bylo před šesti lety?
V tu dobu se narodily i děti.
Zanechává za sebou...
jakýsi výtrus.
- Ty jo, to je dobrý slovo. Výtrus. - Co to píp píp je?
Vypněte ten filtr, Jocelyn.
Co je to za věc?
Když to podstrčím vašemu stroji, zanalyzuje to.
Ve sklepě má větrací šachtu.
Následujte chodbu. Doleva, rovně a zase doleva.
Do útrob samotné bestie.
Je to pěkně kluzké, Rubes. Opatrně.
Panebože.
To je nechutný!
A neříkej mi Rubes!
Už tam budeme, Joss?
Tenhle sajrajt to tu celé utěsňuje.
Ale to je fuk,
protože jsme přímo pod strojem na partenogenezi.
Zkusíme to nějak rozluštit.
ANALÝZA VZORKU
Podle stroje...
Copak?
Celou dobu to na nás trčí. Říkáme to od samého začátku.
Je to jeden stroj.
Jeden nahoře a jeden dole. Ten nahoře pěstoval děti.
- A ten dole zase... - Strašáka.
- Jo! - Já ti to říkala.
Před šesti lety dělal stroj tátu a mámu dětem
a zároveň Strašákovi.
A proč? Podle Jocelyn se zbláznil vzdělávací software.
- A tys řekla... - Že je to pohádka.
- Kterou ten software vyprávěl. - A vymyslel Strašáka.
- Pro děti. - Pro špunty z kosmu.
Ten stroj je doslovný. Jako počítač.
Vysloveně si řekl, že děti potřebují fikci.
- Pohádky. A příšery. - Jo.
Proto se tak moc bojím. Je to záměrné. Je to infrazvuk.
Strašák řve frekvencí 17 hertzů.
A ta u člověka vyvolává nejvíc strachu.
Je to strašidelné, protože je to účel.
Stroj stvořil obrovskou a uřvanou příšeru a postavil ji ze...
Co je?
Teda, Ruby.
- Co je? - Ty bláho.
Povídej.
- To nejde. - Doktore.
Vesmír mám procestovaný skrznaskrz
a viděl jsem už ledacos. Ale takovouhle zrůdnost ještě ne.
Z čeho že je ten Strašák vyrobený?
To fakt nevím.
Ten stroj je doslovný. A jmenuje se Strašák.
- Takže? - Z dětí.
Špuntů z kosmu. Viděli jsme to. Jak smrkají.
Ten stroj byl doslovný.
A tak to tady vypadá jak v holubníku.
- Cože? - Tohle všechno jsou šňupáky.
- Ne. - Ale jo.
Už chápu, proč se zbavoval kůže. Tak jako každý.
- To ne. - Samej šňupák.
- Kdepak. - Je to jako živoucí kýchanec.
- Ale vždyť... - Já vím.
Panebože!
Nic horšího se mi snad ani nemohlo stát!
- Nesměj se! - Promiň.
- Ten vesmír je ulítlej. - Stvořil příšeru ze šňupáků!
Tak tohle je neskutečná psina, Ruby Sundayová.
Strašák.
Utíkej!
- Rychle! - Už běžím!
Pohyb!
To ne!
- Nebojte. To jsem já. Teď doprava. - Rychle, rychle!
To vaše udělátko...
Zkalibrovalo se to. Paráda! Konečně je to v mých rukou.
Musíte mi věřit. Zahněte doprava.
- K výtahu je to jinudy! - Pokračujte.
- Rychle! - Už běžím!
Dohání vás!
- Běžím. - Rychle!
Tak dík, že jste z nás udělala návnadu! Příště se aspoň zeptejte!
Počkejte, až vám řekneme, z čeho ta věc je!
To mi řeknete až po tom, co se jí zbavím.
Ochráním své děti a odpálím tu nestvůru do vesmíru.
Přetlaková komora.
Je to jedno z těch dětí, Jocelyn!
Ona... má u sebe můj šroubovák.
Jocelyn!
Úroveň kyslíku deset procent.
Tak jo. Dochází nám čas.
Musíš zastavit Jocelyn.
- Počkej... - Doleva, druhá doprava,
- doleva a jsi u výtahu. - A ty?
- Doleva, druhá doprava a doleva! - Tak jo!
Úroveň kyslíku devět procent.
Ubližuješ mu!
Přestaň, Chůvo! No tak!
Úroveň kyslíku osm procent.
Jsem poslední z Pánů času.
- Jak dokážeš dál žít? - Kvůli těmhle dnům.
V celém širém vesmíru není nikdo, kdo by byl stejný jako já.
Nikdo takový neexistuje.
A to platí u každého.
Jediný svého druhu.
Úroveň kyslíku sedm procent.
Úroveň kyslíku šest procent.
- Úroveň kyslíku pět procent. - Doktore, ne!
Úroveň kyslíku čtyři procenta.
Úroveň kyslíku tři procenta.
Zmáčkni ten čudlík.
Úroveň kyslíku dvě procenta.
Větrání přerušeno.
- Ne! - Tohle je váš úděl, Jocelyn.
Musíte je všechny zachránit.
Úroveň kyslíku jedno procento.
Všechny je musíte zachránit.
Nic se neděje. Pojďte sem.
Pozor. Volám kapitánku Poppy.
Volám celou posádku. Obzvlášť tebe, Ericu.
A taky Ruby. A Jocelyn Sancerreovou.
- Chůva moc moc zlobila - Já vím. A moc mě to mrzí.
Promiňte mi to.
Jenom jsem byla...
strašnou dobu sama.
- Pořád tě máme moc rádi. - Jó!
- Jupí! - Ale...
Vaší milované příšeře se nic nestalo.
Koukejte.
Jupí!
Ale poslouchejte, špunti, teda špunti z kosmu,
váš svět je tady.
Svět zvaný Mondo Caroon.
Akorát se tam nemáte jak dostat.
Nemáte motůrky.
Ale ukázalo se, že ten nárůst tlaku v Trupu-3-B je z vás.
Systém se totiž spletl, protože jsou tam nakupené vaše plínky.
Není divu, že to ta smrdělo. Šest let se tam hromadily ho...
- Chůví filtr. - Bobíky!
Bambilion metrických tun metanu, špunti.
Špunti z kosmu!
Ale já z nich teď udělám pořádné dělo!
Hurá vstříc novému domovu.
Do Prckolandu!
Pojď sem.
Máš radost, Ericu?
Obrovskou. Mám tě moc rád, Ruby.
Ty jo.
- Další den jako každý jiný? - Ne!
Tohle bylo extra super ulítlý.
A ty, Ruby Sundayová...
dostaneš tohle.
Vlastní klíč od TARDIS.
Na co?
Celý vesmír mám jako na dlani.
A jsem na to sám.
Takže budu moc rád, když se ke mně přidáš.
Za jakým účelem? Cestováním?
Žádná práce.
Žádný šéf.
Jen švanda.
- Málem jsme umřeli. - Ale zažili víc než kdokoliv jiný.
To je pravda.
Je to tak. Máš pravdu.
No jo. Je to tak.
Jo.
- Jo? - Jo.
- Božínku. Jo! - Jo!
- Ruby Sundayová řekla ano! - Za mnou.
Do toho.
Tak jo. Rovnou ti řeknu, kam se vydáme.
Akorát...
Podmínky a pravidla.
Je tu jedna věc, kterou bohužel udělat nemůžu, Ruby.
A to vzít tě k tomu kostelu na Ruby Road
o oněch Vánocích.
Nesmí se to stát.
Vždyť máš stroj času.
Když změníš jednu jedinou věc,
i kdyby jednu vločku, změní to příběh tvojí biologické matky.
A pak bys nepoznala mě a nestalo by se tohle.
A propadli bychom do toho nejhlubšího, nejtemnějšího paradoxu. Věř mi, Ruby.
Ten sníh byl pro nás varování.
Prostě nemůžu.
A neudělám to.
Věčná škoda.
Páč nesouhlasím.
A když mi dáš prostor,
za mojí mámou o Vánocích se vydáme.
Hned teď.
Tak pojď.
Pak volala Ruby. Řekla „mám tě ráda“ a vzala roha.
Od té doby se neozvala. Co je tohle za Vánoce?
Celé to rozpoutal jeden chlapík.
Říkal si Doktor.
Vydrž.
Co je to za hluk?
Co je hergot tohle?
Nazdárek, mami.
Co tady děláš?
A co je sakra tohle? A co moje kuchyň?
Pojď pozdravit.
Už běžím. Řekni mámě, ať mě nemlátí.
SKEN DNA RUBY SUNDAYOVÁ
Lidi z mého světa
používali tituly jako Biskup, Pedant nebo Sagi-ši.
Já se jmenoval...
V PŘÍŠTÍM DÍLE
Studio Abbey Road!
Všechno je nudné. Jestli zmizela hudba, mění se všechno.
Hračkář řekl: „Moje legie přicházejí.“
Nemůžu s tím bojovat.
České titulky: Vít Jakeš