Neboj se. Jsem tady.
Ahoj.
Já myslela, žes jela domů.
A dát si ujít tuhle super muziku? Jasně.
Přece tě tu nenechám s tvým pochroumaným přítelem.
Bývalým přítelem.
Jo.
Nějaká změna?
Ne, pořád je mimo.
- Ve spánku jsi říkala „sirény“. - Fakticky?
Chceš koš s ovocem?
Fakt mě to mrzí, Devon.
- Dobrý, dělala jsem si z tebe prdel. - Není to dobrý.
Vím, co „sirény“ znamenají. Měla jsem odpovědět.
Mělas moc práce.
A všechny ty věci, co jsem ti včera řekla.
Fakt mě to...
moc mrzí.
Nevím, co to do mě vjelo.
No, jsi mrcha, takže...
Stejně jsem to potřebovala slyšet, takže...
Prospělo mi to.
Co se stalo?
Proč všechny ty textovky?
Fakt tě to zajímá?
Jo.
V den tátovy prohlídky, když mu sdělili tu diagnózu,
nemohl spát, ale nemohl si vzpomenout,
proč nemůže usnout,
takže mě celou noc budil
a furt se vyptával.
„Co říkal doktor? Kde mám léky? Co se mnou teď bude?“
Prostě...
Bylo to snad každou půlhodinu.
„Co říkal doktor? Kde mám léky? Co se mnou teď bude?“
A tvářil se při tom tak hloupě a...
zmateně a vyděšeně.
A já zkrátka vybouchla
a jen jsem na něj z plných plic ječela.
„Neser! Běž kurva spát!“
A fakt jsem se bála, že mu něco udělám.
Ale za půl hodiny mě vzbudil a ptal se zas.
- Musíš z toho domu pryč. - Já vím.
Ne, ale vážně. Musíš odejít.
Co si beze mě počne?
Je to veterán. Má dávky.
Já mám novou práci. Přispěju, tak hlavně odejdi.
Jakou novou práci?
Kiki mě povýšila.
Budu řídit nadaci v New Yorku. Dostanu mnohem vyšší plat a byt zdarma.
Tak to zírám.
Promiň, vyznělo to hnusně, ale...
Já to myslím vážně.
Fakt zírám.
Jsem na tebe hrdá, Simone.
Nechceš tam se mnou chvíli bydlet?
No fakt.
A co budu dělat?
Tak co ta Palm Beach?
Morgan říkal, že tě pozval. Je to skvělý nápad.
Je to hezkej námořník, ale ne.
Dokonalá iniciační droga. Odjeď na měsíc a zůstaň navždy.
Nemůžu odplout na jachtě, Simone. Ani nemám zdravotní pojištění.
Tak co chceš dělat?
Co opravdu chceš?
Neptej se tak. Zníš jako Ryan Gosling.
Podle mě jet chceš. Chceš říct: „Ano, Morgane.“
Jen to zkus.
Ano, Morgane.
A...
„Sbohem, Bruci.“
Sbohem, Bruci.
Tvůj život
odteď bude naprosto úžasnej.
Pojď sem.
SIRÉNY
- Boty? - Ano.
„ZPĚV SIRÉN“
- I sluneční brýle? - Taky.
Šaty na gala?
Ty vraťte Caroline. Zbytek sbalte.
Dobré ráno, paní Kellová. Vaše smoothie.
Díky, Patrice.
Jsou to za studena lisované černé třešně s mořskou řasou a estragonem.
Co?
- To smoothie. Jsou v něm černé třešně... - Ne, dneska ne.
Dneska ne.
- Jak jako „samá krabice“? - Nic nevím, ale balí její věci do krabic.
Páni. A co Missy? Mluvilas s ní? Nevíš, co se děje?
Ta říkala, že jí paní K. nařídila všechno sbalit. Nic víc neví.
Možná se balí na cestu do New Yorku.
Do New Yorku v papírových krabicích?
Michaela by radši umřela.
„Nejnovější zprávy.
Paní K. chce ty krabice adresovat pro Goodwill.“
Její věci půjdou na charitu.
Simone určitě dostane padáka.
Děláš si srandu?
No ty vole!
- Povedlo se! - Budu brečet.
Hrůzovláda je u konce!
Díky, Pane. Jsi dobrý a milosrdný.
Obejmi mě. Panebože.
- Rozešlu tu zprávu do světa. - Ano.
Zeus, přehraj Joseho Mix na oslavy.
Ano, Zeus.
Přehrávám Joseho Mix na oslavy.
- Tak jo, rozjeď to. - Provedu.
Hezky!
Tak pojď. Ukaž se.
Takže už nikdy nebude tančit?
- Jo. - Dorazily posily.
- Neseme kafe. - Sem s ním.
A portugalské ovocné koláčky z místní pekárny.
- Patrice ani muk. - Díky, Petere.
Jo, díky, Zvíře.
Už o pacientovi něco víme?
Ano, už se probral, ale je omámený.
Má zlomené obě nohy, jednu ruku,
taky pár zlomených žeber a otřes mozku.
No teda.
Jo, ale říkali, že nás k němu brzy pustí.
- Počkám s tebou. - Dobře.
Platí, že chceš odvézt k domu?
Jo, asi bych tam měla být, až se táta vzbudí.
Zvládneš to tu?
Vím, že máte co řešit. Super příležitost.
Fakt nenápadný. Mějte se.
- Jsou pár? Roztomilý. - Pracuju na tom.
- Aha. - Jo, no vážně.
Jsi ostrovní dohazovačka?
Abych navázal na svou tradici přivolávání trapných chvilek,
kdykoli se vidíme...
Nemusíme o tom mluvit.
Nevěděl jsem o tvém tátovi. O vaší historii, o pěstounské péči.
Morgan mi to řekl, a vědět to dřív, tak ho nezvu k nám domů, do tvého domova.
- Omlouvám se. - Prosím, už žádné omluvy.
Co jsem slyšel, zanedbával tě tak, že to ani nejde popsat slovy.
A přesto o tom všichni mluví.
- Omlouvám se. - Už zase.
- Prom... - Dost.
Kdyby něco, ozvi se mi, jo?
Nejsem daleko.
- Dotaz. - Ano.
Víš, žes řekla „dotaz“?
Vydrž, prosím tě.
Morgane, v kolik zítra odplouváš do Palm Beach?
Za rozbřesku.
Dramatický.
A to...
pozvání platí?
Ano.
Proč? Chceš jet?
Jo, chci.
- Teda pokud... - Ne, prosím pojeď.
- Leda bys... - Budu rád.
Dobře.
Super.
Takže za rozbřesku. To znamená... Je to v konkrétní čas?
Nebo to mám vycítit jako kohout?
Co kdybys po tom gala prostě strávila noc se mnou?
- To zní dobře. - Fajn.
Dobře.
Tak se uvidíme.
Dobře, tak zatím.
Ahoj, tati.
Už jsem z nemocnice zpátky.
Tati?
Rayi?
Tati!
Co to děláš?
Tati!
Tati! Hej!
Tý jo. Tati.
Hej.
Co tu děláš takhle sám?
Nebyl jsem sám.
Byla tu tvoje máma.
Dobře.
Pojď dál od okraje.
No tak, jen pojď.
To bude dobrý.
Ahoj, kamaráde.
Slyšíš mě?
Tak jo.
Dobře, nepřepínej se.
Jsi v nemocnici. Máš za sebou ošklivý pád.
To jsou moje nohy?
Jo, máš je zlomené.
A taky ruku a pár žeber.
Ale podle doktora se dá čekat, že se zcela uzdravíš.
Jsi vážně klikař.
Bezva.
Na, napij se trochu.
Brčko je fajn.
Hele, vážně...
Vážně jsem moc rád, že vás tady vidím.
Tebe ne.
Ne, tebe ne. Nechci tě tady.
Ostraho!
- Bála jsem se o tebe. - Ne, shodilas mě.
- Cože? - Shodilas mě.
Cítil jsem silný náraz. Strčila jsi do mě.
Ne, jsi zmatený.
Padal jsem.
A pak ses zjevila nade mnou a měla jsi křídla.
- Byl jsi opilý. - Shodila jsi mě a pak ses tomu smála.
Nemyslíš můj křik o pomoc?
- Čarodějnice! - Tak jo, zpomalíme.
Utrpěl jsi otřes mozku a dali ti spoustu léků proti bolesti.
Ukaž mu svoje křídla.
- Ukaž mu, kdo doopravdy jsi! - Dobře.
To už by vážně stačilo, jo?
Hele, ona si tě nechce vzít, jasné?
Na to má právo.
Já tě nechápu. Za tohle může ona.
Ne, ty za to můžeš.
Teď si vybav svoje vychování,
jinak se mnou budeš mít problém.
Omlouvám se, Petere.
Všechno mě bolí.
To bude dobrý.
Srkni si.
Dobrý.
Neviděl jsi Raye?
Koho?
Raye, mýho kamaráda Raymonda.
V domě pro hosty není a zřejmě tam ani nespal.
- Netušíš, kde je? - Ne.
Nepřišel včera večer domů?
Vím já? Ty s ním chodíš.
On... To je...
Nejsme pár. To jsem řekla naprosto jasně.
- To bych neřekl. - Včera na tý pláži.
Kurva! Pojď.
- A kam zas jdeme? - Pojď, musíme to vzít tudy.
- Devon. - Promiň.
Ale ne.
Možná šel plavat.
Kdo je Allie?
Volala mu asi padesátkrát.
Proboha.
Jeho žena.
Možná se vrátil do Buffala.
Bez mobilu a bez klíčků, peněženky a kalhot?
Co já vím?
Včera jsem mu na závěr řekla, že by bylo líp, kdyby se utopil.
To není vtipný. Myslíš, že...
Ten kluk? Nehrozí.
Na to nemá koule.
Co když odplaval moc daleko a teď šlape vodu někde kilometry od břehu?
Volá mu Allie.
Tati, ne. Tati!
- Ahoj! - Kdo jste?
- Bruce a... - Ne!
Allie, ahoj! Ahojky.
To už je doba. Jak se máš?
Devon? Proč máš Rayův mobil?
To je Rayův mobil?
Tak to... Jsem...
No nekecej. Právě jsem ho našla na pláži.
Já to věděla.
Je s tebou, že jo?
Víš...
Pořád mi vypadáváš. Copak nejsi na Wi-Fi? Neslyším tě.
Nelži mi.
Jste spolu.
Já...
Moc mě to mrzí, Allie.
Ale fakt nevím, kde je. Nemůžu...
- Nemůžu ho najít. - Já vím, kde je.
Je na ostrově se zkurvenou děvkou.
Simone! Ahoj a dobré ráno.
Podívejte, Simone je tady!
Ahoj, Simone.
Co je to s vámi?
Dneska je nádherný den.
Ano, slunce svítí, nebe bere dech. Kdo ví, co ten den přinese.
Možná bude sláva.
Jasně. Jde z vás strach.
Kde je Kiki?
Na zkoušce.
Jo, zrovna jdu tím směrem. Půjdeme spolu, jo?
- Jo. - Dobře.
Tady je aktualizovaný seznam ke schválení.
Výborně, děkuji.
Obě nohy?
V jedné stehenní kost, ale bude v pořádku.
Bože, chudáček Ethan.
- Div, že to přežil. - A na ten galavečer přijde?
Ahoj, Simone.
Ahoj, dámy. Moc se omlouvám, že jdu pozdě.
Kde mě chceš, Kiki?
Tady tě nepotřebuju. Počkáš u sebe?
Jak zjistím, kde mám stát?
Měla bych být vepředu, když teď patřím k vedení, ne?
Už jste to slyšely?
Budu řídit nadaci.
- Vážně? - Simone, no teda...
Děkuju.
Prosím, udělej, co žádám.
Jo.
- Tak jo. - Díky.
Dobře, zahájíme to stejnou pózou jako loni.
Petere, netvař se tak ztrápeně.
Já se trápím.
Ustoupíš o 15 centimetrů doleva?
Vím, kde mám stát. Dělám tohle od dětství.
Dobře. Naši hosté vejdou tudy, jako vždy.
Uvítací výbor stojí tady a vy tři v jeho čele.
Třesy třes a úsměv.
Peter a já budeme tam.
Jo, třesy třes a úsměv.
Šampy šampus.
A pak Peter pronese úvodní projev. Potřebuješ si ho zopakovat?
Ne.
A pak Peter představí mě a já pronesu každoroční přípitek.
Tlesky tlesk.
Poslyš, máme hrací ohrádku?
- Cože? - Mám novinku.
Přijedou Sarah a Rory.
I s partnery a miminkem.
Ptají se, jestli máme ohrádku.
Ohrádku stihneme sehnat, ne?
- Jistě, pane. - Co to je?
Je to ohrádka pro děti, ve které...
Tvoje děti přijedou?
- Kam? - Sem, nabídl jsem jim letadlo.
- Včera jsem to říkal. - Neříkal.
- Chceš na galavečeru dítě? - Kdepak dítě.
Naše dítě. Může být v uvítacím výboru.
- Celá rodina jako za starých časů. - Sehnali tak rychle formální šaty?
Řekl jsem, ať přijdou, v čem chtějí.
Ahoj.
Jo.
Jo, hrozně se těší.
Oba se těšíme.
Jose, doprovodíš mě k Simone?
Velice rád.
Je čas odejít.
- Kiki, není to, jak to vypadá. - Prosím, nedělej scény.
Ale tohle neukazuje, co se opravdu stalo.
Odstrčila jsem ho. Utekla jsem pryč.
Na tom nezáleží.
On políbil mě. Byla jsem šokovaná jako ty.
Nejsi stejně šokovaná jako já. Takovou bolest cítím poprvé.
Nic mezi námi není.
Udělal chybu a hned to i uznal.
Tak proč jsi mi to tajila?
Věděla jsem, že by tě to zničilo.
A já vlastně...
Já žiju právě tak, abych ti neubližovala.
No...
Kiki, prosím.
Prosím, já... Sledovala jsem ho, jak jsi chtěla.
A on mě uviděl.
Přece Petera znáš.
- Váš vztah začal tím, že po tobě vyjel. - Já se s Jocelyn nepřátelila.
Bylas má nejlepší přítelkyně.
Teď ohrožuješ můj vztah a všechno, co jsem vybudovala, takže musíš pryč.
Kiki, prosím.
Jose ti v autě předá výpověď a aktualizovanou smlouvu o mlčenlivosti
a už o tomhle nikdy s nikým nepromluvíme.
Kiki, prosím.
Prosím tě, nedělej to.
Dáš mi prosím svůj mobil?
A tu fotku?
Kiki, vážně mě ničíš.
Moc mě to mrzí.
Jose, odvezl bys ji?
Na ostrově jsou jen čtyři hotely a on v žádném není.
- Koukej, kam to pícháš. - Promiňte, pane DeWitte.
V nemocnici není, to bych ho viděla. Kde sakra je?
Co říkáš na moje hadry?
Jé, tati.
Ohromně ti to sekne.
- Není na mně divnej? - Ne.
Je pro tebe stvořenej. Jsi elegán.
Chcete vidět smokingové pásy a kravaty?
Jo, ukažte nám je. Díky, Kenny.
V kolik to dneska začíná?
Nápoje rozdávají v pět.
Kdy pojedeme domů?
V plánu je to zítra.
Ale... chci s tebou něco probrat.
A jéje.
Ne, je to dobrá věc, snad.
Potkala jsem tady na ostrově jednoho chlápka a...
Ty máš taky furt nějakýho.
Drzoune.
Můžu to doříct?
Jmenuje se Morgan a je to...
kapitán jedné velké lodě a pozval mě na výlet.
Námořník, jo?
Jo, trvalo by to asi měsíc.
Měsíc?
- Nic jsem neřekla. - Počkej.
Ne, je to blbost.
Máš toho chlapa ráda?
- Nemůžeš být tak dlouho sám. - Jasně že jo.
- Kdo ti sežene léky? - Úřad pro veterány.
Pošlou mi je domů. Stačí vyplnit pár formulářů.
Nevylezeš z domu. Budeš jen chlastat a kouřit.
Hej, svoje zbývající roky si budu trávit, jak chci, tak neser.
Měla bys jet.
Tvojí sestře tady zobou z ruky prachatí kreténi.
Nic mi nedlužíš.
Takže, pane DeWitte, které jste ochoten strpět?
Výborná volba.
Teď se podíváme na kapesníčky.
Myslíš to vážně?
- Zvládneš celej měsíc? - To je hračka.
Budu v pohodě.
Jo, však je to jen měsíc, ne?
Přesně tak.
Mám tě rád, Simone.
Tati.
Já jsem Devon.
Dobrý?
Vím, že jsme se bavili o něčem důležitým,
na čem ti fakt záleží.
Ale teď...
To je dobrý.
- Nevadí. - Moc mě to mrzí.
Všechno v pohodě.
Tohle je peklo.
Missy, ahoj.
Copak je?
Pomůžu vám sbalit věci.
Dobře, tak teda vyrazíme.
Mám na cestu pustit nějakou hudbu?
Simone?
Jsi v pořádku, Simone?
Dobře.
Tati, měl ses přece převléct.
- Chci jet v tomhle. - No dobře.
Hej, co se kurva děje? Proč nás vyhazujou?
Vaši sestru bohužel propustili, tak vás hodím na trajekt.
Cože?
- Jako že dostala padáka? - Jo.
Simone! Simone, co se stalo?
Simone.
- Co jste jí udělal? - Já? Nic.
Nejspíš je v šoku.
Jo, ta práce byla její všechno. Proč ji vyhodili?
Prý kvůli krádeži.
Krádeži?
Simone by neukradla žvýkačku. Nikdy v životě neměla potíže.
Kurva, to je policie. Haló?
Jdeme na to gala?
Takže...
Ne.
Je mi líto.
Bohužel ne. Ale víte co? Stejně to tam nebude stát za nic.
Takže Jima Kellyho nepotkám?
Pojď už, Devon.
Už jdu! To není na vás. Hned přijedeme. Kurva.
Zatím.
Dobrá zpráva. Ray žije.
Špatná zpráva, je v cele.
Můžeme se stavit na policejní stanici?
Lidi z Buffala teda umějí pařit.
Sekne vám to, pane.
Díky, Patrice. Viděla jsi Joseho?
Ne, paní Kellová ho někam poslala.
Můžu vám pomoct já?
Chtěl jsem, aby vyzvedl Roryho a Sarah na letišti.
- Říkal jsem ti, že přijdou? - Ano, to je bezva.
Nemám pro ně poslat Carla nebo Eddyho?
Ne, není třeba. Řeknu Simone, ať objedná vůz.
Simone nahoře není, pane. Paní Kellová ji ráno propustila.
Cože udělala?
Tys vyhodila Simone?
Ano, vyhodila. No a?
No tak to mě překvapuje. Proč?
Nevěřím jí.
Nerozhodla ses ji zrovna včera povýšit?
Pracuje pro mě, takže o tom rozhoduju sama
a je to jen moje věc.
Ale překvapuje mě, žes o tom nemluvila.
- Proč bych o tom mluvila? - Jste jako sestry.
A připadá mi obzvlášť kruté
vyhodit ji hned poté, co jsme slyšeli o jejím pekelném dětství,
pozvali jsme sem jejího otce a Ethan spadl z útesu.
Je to tak trochu zrůdnost.
Ukradla mi náušnice. Chytila jsem ji při činu.
Jaké náušnice?
Tyhle.
V jednom kuse jí svoje šperky půjčuješ.
Oblékáš ji jako panenku. Neměla vůbec důvod ti je krást.
Já nevím, proč to udělala,
ale nerespektovala, co je moje, a klidně si to vzala,
což si nenechám líbit, takže je konec.
A hotovo. Prostě musí pryč.
Vidím, že o ni máš velkou starost.
No, podle mě má dobré srdce.
Má zlaté srdce a já ji zbožňuju, ale nesmím ji tu mít, že ne, Pete?
Nemůžeme mít vždycky všechno.
Slečno DeWittová, pojďte dál.
Díkybohu. Dostaň mě ven.
Proboha, Lily, to jsi ty? Lily!
Kevin! Panebože.
Chyběla jsi mi.
Hledala jsem tě na Instagramu, ale mobil mi spadl do vany.
Jak to jde v té sektě? Už jsem se bála.
Bezvadně. Co tady děláš?
Nevím.
Jen se snažím zkrotit tohohle hřebce.
- Nedýchej na mě. - Však ne.
Necháš toho?
Tenhle absolutní bůh včera vylezl z moře na svatbu, kde jsem byla.
Vyšel z vody úplně nahej jako Daryl Hannah ve Žbluňku.
Naštěstí máme pro opilce svršky ve ztrátách a nálezech.
Nebyl jsem opilej. Hrozila mi hypotermie.
Mě trápí hypotenze.
Byla to nejtraumatičtější noc v mým životě.
Zase s tím začíná.
Přinesu propouštěcí papíry.
- Strhnul mě zpětnej proud. - Díky.
V jednu chvíli jsem na mělčině
a vzápětí vězím kilometr od břehu v naprosto šíleným proudu
a prostě to se mnou zas a znovu hází o útesy.
Bál jsem se o život.
Fakt drama. Ještě že jsi v pořádku.
A pak mi to konečně došlo.
Ten zlej proud jsi ty.
Ty.
Máš nade mnou šílenou moc. Co na tomhle ostrově vůbec dělám?
Včera jsem málem udělal ze svý ženy vdovu a ze syna sirotka.
- Jen kvůli tobě. - Ne, Rayi!
Já jsem tě sem nezvala.
Sám ses rozhodl sem jet. Sám sis šel nahej zaplavat.
Ne, za tohle můžeš ty.
Je to tvoje vina.
- Mám mu dát facku? - Chci domů.
Chci být s Allie a Masonem. Oni jsou můj život.
Chci domů.
Musím ti něco říct, Rayi.
No tak promiň! Myslela jsem si, že jsi mrtvej!
- Proč zvedáš za mrtvýho mobil? - Volala snad čtrnáctkrát.
Je mi fuk, kolikrát volala!
Nekopej mi do kýblu, vole!
- Jose, můžeš? - Jo.
- Děláme to už 30 let. - Kdo vleze nahej do oceánu?
Poslalas mě tam!
Slyšíš mě, Simone?
Ne?
Ani si nevzpomínám, proč jsme tady.
Zapomínám všechno, co si chci pamatovat,
a pamatuju si všechno, co chci zapomenout.
Třeba jak se tvářila ta policajtka, co tě tehdy přišla odvést.
A ten její tón, když mi řekla:
„Vy jste zapomněl, že tady máte dítě?“
Nedával jsem ti najíst.
Nechal jsem tě celou věčnost samotnou v pokoji.
Když jsi na mě volala, zavřel jsem dveře.
Promiň, Simone.
Omlouvám se.
Hej.
Devon odjede pryč.
A zase budeme spolu sami dva a...
tentokrát to zvládnu líp.
Simone.
Fakt super, že ses rozhodla být ke všem upřímná zrovna teď.
Ahoj, Kevin. Brzy se uvidíme.
Ahoj, Lil. Zas někdy.
Kde je Simone?
Ahoj.
Zrovna jsem na tebe myslel.
Mrzí mě, že jsi dostala padáka.
Vím, že je to moje vina, a napravím to.
Stejně už tady pracovat nechci.
Ale...
Než odejdu, musím ti něco říct.
Povídej, Petere.
Kde právě teď jsi?
Jedu v autě. Proč? Co se děje?
Jsi sám?
Ne, jsem s Brucem a Devon
a s tím, no... pečovatelem. Co se děje? Potřebuješ něco?
Jo, můžeš odpojit reproduktor?
Dobře, vydrž chvilku.
Tak povídej.
Jo.
Jo, jasně. Dobře.
Jo, rozumím.
Promiňte, změna plánu. Musím se vrátit.
Ne, počkejte.
- Vystupuju. Poradím si sám. - Dobře.
Co... Fakt chceš vystoupit?
Tak zatím, D.
Opatrujte se.
Ahoj.
- Nevidělas Petera? - Ne.
- Šampaňské? - Ne. Najdeš mi ho?
Tak jo. Prosím vás, zůstaňte v autě.
Nevystupovat. Hned se vrátím.
Tati, zůstaň, kde jsi. Půjdu najít Simone.
Do hajzlu.
Překvapení.
Ten večer pořád platí?
- Poslyš, já... - Ale ne.
Vážně chci jet. Fakt.
Nemůžu.
Ach jo. Fakt jsem se těšil.
Příště.
A děkuju...
žes na mě byl tak hodnej.
Nakoupil jsem ovoce. Chtěl jsem ti udělat palačinky.
Omluv mě na moment.
Omluvíte mě na minutku?
- Co tu děláš? - Kde je Simone? Tady?
- Ne, teď měla být s tebou na trajektu. - Sakra, zmizela nám.
- Není s Josem? - Ne, odešla.
Mimochodem, ty si teda fakt troufáš, dát jí padáka.
- Najdeš mi Petera? - Samozřejmě.
Simone si nebere ani vzorky zdarma.
Všechno, co má, si tvrdě vydře.
A teď je naprosto zdrcená, protože jsi pro ni idol, ty pitomá krávo.
Nevíš, o co tady jde.
Hopsáte tu kolem záchrany ptáků,
nakecáš mé sestře, že sem patří a jste kámošky,
a pak ji odkopneš, protože se ti chtělo?
- Můžeš se ztišit? - Mám se ztišit, jo?
Zavoláš mi Joseho? Děkuju.
Já jsem tě prokoukla hned na začátku.
Jo, správně, já. Já. Chceš vědět, co jsi zač?
Jsi megalomanka, vůdkyně sekty, coura, děvka a vražedkyně.
Je to tak, všichni víme, co jsi Jocelyn provedla.
Jocelyn Kellová žije na ostrově u pobřeží státu Washington.
Je to samotářka, co přes deset let nevyšla mezi lidi.
Je totiž znetvořená následkem plastické operace po rozvodu.
Jehlou zasáhli její tepnu,
takže jí odumřela půlka tváře a oslepla na jedno oko.
Je to tragédie. Většinu času je v agónii.
Respektujeme její soukromí a na veřejnosti o ní nemluvíme.
Aha.
Chceš tu před našimi přáteli ventilovat ještě něco, než tě Jose vyvede?
- Ne, to je všechno. - Děkuju.
Jose tě vyprovodí.
- Kde je Jose? - No jo, odejdu sama.
Hotovo.
- Dobrá práce. Díky, příteli. - Samozřejmě.
Pedro.
Určitě to chceš udělat znovu?
Určitě.
Může to skončit ošklivě.
Od toho mám tebe.
Jo.
Pořád na Instagramu zmiňuje slaninové lívance.
- Ne. - V jednom kuse.
K nevíře. Člověk by neřekl...
Michaelo?
- Musím s tebou mluvit. - Teď zrovna nemůžu.
Hned, prosím.
Prosím, omluvte mě. Hned se vrátím.
Necháte nás tu o samotě, prosím? Díky moc.
Co máš tak důležitého, že to musíme řešit hned?
Nejsem šťastný.
Asi jsem v tomhle manželství nikdy nebyl.
Jde o mou reakci na příjezd dětí?
Přiznávám, že mě to překvapilo, ale teď už se těším.
Těším se, až je uvidím.
Systematicky mě odrazuješ
od vztahů s mými vlastními dětmi
už víc než deset let.
- Jakkoliv jsem se snažil... - Panebože, zase tohle?
Vztah s dětmi sis zničil ty sám.
To ty sis začal se mnou.
Opustils Jocelyn. Nechals je dělat ze mě démona.
Jsi volná, Kiki.
O čem to vůbec mluvíš? Jsme uprostřed gala.
Omlouvám se, jestli ti to připadá náhlé,
ale teď, když o tom vím, nemůžu to ignorovat.
Co jako?
Chtěla jsi po celý zbytek dne a zbytek života
mít v trezoru schované moje usvědčující fotky.
Simone ti to řekla.
Ano, Simone na mně záleželo dost na to, aby mě varovala.
Ano.
A teď jsou ty fotky zničené.
Nechtěla jsem s nimi nic dělat. Byla to jen pojistka.
Dobré manželství pojistku nevyžaduje.
Naše ano. O to ses s právníky postaral.
Obětovala jsem kariéru výměnou za smlouvu,
která se stará jen o moje posraný vaječníky!
Voliéra je moje. Chci ji.
Kromě mě se o ty ptáky nikdo starat neumí!
Simone to umí.
Nebuď pitomec, co šuká asistentku.
Tady nejde o Simone.
Jde o mě.
Chci ve svém životě lásku a jiskru.
Potřebuju žít s pocitem,
že je moje pouť na téhle zemi
pestrá a smysluplná
a plná toho dobrého.
Jsi ztělesněné klišé.
Chci vidět svoje děti, svá vnoučata,
jak pobíhají kolem.
Možná se i rozhodnu mít další vlastní dítě. Kdo ví?
Další dítě ti mládí nevrátí, Pete.
Jo, řekl bych...
že bychom zbytek tohoto rozhovoru měli přenechat právníkům.
Jose?
Ale já...
Ne, zvládnu odejít sama, to je...
Jak jsi krásná v těch šatech, co jsem pro tebe dala ušít.
Hej, hej.
Opravdu vypadáš nádherně.
Moje řeč, slečno DeWittová.
Přímo božsky.
Díky, Jose.
Omluvte mě.
Cítíš se dobře?
A ty?
Jo.
Ahoj.
Kde...
Kde máš šaty?
Co to děláš?
Jak to myslíš?
Teď jako chodíš s Peterem?
Jo, je to úplně čerstvá věc.
Pořád se mi třesou ruce. Našli jsme se na pláži.
Bože, jako magnety.
Došlo na důležitej rozhovor
a já potom řekla: „Tak jo, sbohem.“
A on na to: „Počkej, musím ti něco říct.
Asi tě miluju.“
- A jakmile to řekl... - A co Michaela?
Co má být?
Co ti nijak neslouží,
to nech plavat.
No teda.
Dobře.
„No teda. Dobře.“
Proč to říkáš jako... odsouzení?
Přebrala jsi jí manžela.
Vyjel po mně. Já to nezačala.
Mám ignorovat dveře, co se mi samy otevřou?
- Jasně, tak ať se ti s těmi dveřmi daří. - Devon, počkej. No tak.
Dnešek je absolutní úspěch.
Já nepřijdu o práci. Ty nepojedeš domů s tátou.
Morgan je tady.
V tom smokingu je k sežrání.
No dokážeš si představit, jak skvělá tohle bude noc?
Jo, dokážu.
Vím, jak skvělá tohle bude noc. Pojedu s tátou domů.
- Devon, no tak. - Já chci jet domů a starat se o tátu.
Nechat vysoké a starat se o tebe
je to nejlepší, co jsem udělala.
Ty asi nechápeš, jak jsem na sebe hrdá, že jsem to udělala.
Nijak jsi mi nesloužila, a nenechala jsem tě plavat.
Ale teď musím.
Proč ten dramatický tón? Vždyť...
Přece...
Chápeš? Přece se nevidíme naposledy, tak...
Letos na podzim ve městě, no ne?
Zaplatím ti letenku a zajdeme si na pedikúru.
- A do divadla. - Jo, to zní dobře.
Jo.
Tak jo.
Musím jít. Tohle je...
Je to celej proces, ale...
Mám tě ráda.
Víš?
Taky tě mám ráda.
Sbohem.
Pojďte všichni sem.
A začneme,
jako jsme začínali dříve.
Mým přípitkem.
Tak na vás všechny.
Nevím, jestli bude dobrá.
Dvě smetany, dva cukry.
- Dobrá. - Vzpomněl jsem si.
Jo. Dobře ty.
Jsi hodná holka.
Díky, tati.
Budu si tě pamatovat.
Poslední výzva k nástupu.
Ty, tati, teď nikam nechoď, jo? Hned jsem zpátky.
Můžu si přisednout?
Viděla jsem tě nastoupit a chtěla jsem ti něco říct.
Nevím, co přesně to bylo.
Promiň.
Nejspíš.
Co mám prominout?
Obvinění z vraždy
a ze sektářství.
No, a taky drobnou krádež.
Toaletní potřeby a pár zlatých náhrdelníků.
Omluva se přijímá.
Co teď budeš dělat?
Bože, nemám tušení.
A co ty?
Buffalo s tátou.
Ale asi si najdu vlastní bydlení.
Jako dospělák.
Něco prosvětlenýho.
Nech si proplatit ten šek ode mě.
Ne, to by nebylo správný. Je to 10 000 dolarů.
Tenhle svět dá máloco zdarma.
Udělej to rychle, dokud je krytý.
Dobře.
- Díky, Michaelo. - Hej, hej.
Co to vůbec znamená?
Vlastně nic.
Je to taková moje průpovídka a stalo se z ní heslo.
Slovo paní Kellové je pro lidi svaté. V té pozici určuješ pravidla ty.
- Myslíš, že to těm dvěma bude klapat? - Ne.
Ale kdo ví? Ne?
Jocelyn si určitě myslela totéž o mně, ale vydržela jsem dlouho.
Trvalo 13 let, než usoudil, že jsem zrůda.
Ty nejsi zrůda, Michaelo.
Ani ona není.
AUTORKA PŘEDLOHY MOLLY SMITH METZLER
Překlad titulků: Růžena Svobodová
VĚNOVÁNO PAMÁTCE MARTINA FAHRERA
VĚNOVÁNO PAMÁTCE JENNY SHOVLIN