USA står overfor en fare som aldri før.
Det er tid for sanne patrioter å tre frem.
Til å handle.
I dag
er det oppgjørets time.
Jeg kan ikke lenger tie om tilstanden i Washington.
Som visepresident, etter å ha sverget en ed om å beskytte republikken,
kan jeg ikke bare tillate…
En tyrann!
En korrupt autokrat i fåreklær
som vil stjele makt fra delstatene til sin egen radikale agenda.
Det er vondt å innrømme. Han er presidenten min.
Men Garfield har ikke vært ærlig med de som ga ham makten.
Ikke et fnugg av lojalitet, bare… brutte løfter.
-"Brutte løfter." -Brutte løfter.
Har dere sett ham i det siste? Har noen av dere det?
Det er bare å sitere meg.
Presidenten lurer seg unna USAs befolkning
og utsteder dekreter fra de lukkede dørene i hans store Hvite hus.
Tenk deg det!
I noen måneder fikk jeg faktisk være visepresident.
Jeg ber alle ærlige, gudfryktige borgere om å gjøre sin stemme hørt,
marsjere til Pennsylvania Avenue
og kreve at deres såkalte president oppfyller sine forpliktelser.
Send ham et budskap, klart og tydelig.
HVOR ER GARFIELD?
Folket skal ikke ignoreres!
Dette handler bare om havnene!
La New York beholde tollsjefen! Da kaller Conkling tilbake hundene sine.
Han er en for mektig fiende. Han får statsforvaltningen til å stoppe opp,
frem til De trekker nominasjonen.
Dere er noen av de mektigste i Kongressen! Conkling sender ett blikk og…
Det er De som skaper splid! Det er De som river partiet i filler
på grunn av en slags smålig vendetta.
-Vil De at jeg skal slå ut tennene Deres? -Jaså? Vold?
Men ikke akkurat nå. For nå, mine herrer, har vi en jobb å gjøre!
Gjør jobben deres!
Mine herrer! Ro dere ned nå!
Ellers utviser jeg dere fra bygningen for godt!
Det inkluderer Dem, herr statsråd.
Jeg sverget at jeg skulle få en slutt på korrupsjonen i statsapparatet.
Belønninger, favorisering… Kall det hva dere vil. Det er ikke sunt.
Skattebetalernes penger går til stillinger som ikke finnes engang!
Folkevalgte som åpent auksjonerer bort sin innflytelse.
Det er ikke slik demokratiet kan bestå. Dette er galt,
og alle vet det.
Dette er vår kamp.
En vakker dag, om mange år
skal vi alle stilles til doms for det vi gjør nå.
Hva kommer de til å si om oss, mon tro?
Utsett alt annet i Senatet til Robertson får høringen om stillingen som tollsjef.
Hva? Kan han gjøre det?
Jeg viker ikke. Nå må jeg besøke kona mi. Farvel.
Nei, vent! Herr president! Kan…
Skulle ikke dere være en forlikskomité?
-Tidevannet gikk en annen vei. -Å? Så la meg sende det tilbake til deg.
Enhver senator som støtter Garfield, avgir sin siste stemme.
Kanskje forsamlingen lar seg påvirke mer av medfølelse enn av trusler?
Stemmen din gir meg lyst til å henge meg. Var ikke det medfølende?
-Forsvinn! -Kom, så går vi.
Sømmene begynner å rakne.
Hva tenker du? Du har mer sunn fornuft enn dem.
Kan en tollsjefstilling være så viktig?
Lønner det seg å bruke all politisk kapital på én front?
Det er havnene. Favorisering. Jeg har ikke annet ettermæle.
Nei, du er elsket.
Vet du ikke at du er den mest populære mannen i New York, favorisering eller ei?
Gateselgere på hvert hjørne faller over hverandre bare for å håndhilse på deg.
Foreldre oppkaller barna sine etter deg, av ren beundring.
Alt kan forsvinne på et blunk.
Du har for lave tanker om andre mennesker, om hva som driver dem.
En god leder vet når han skal kjempe, og når han skal skape fred.
Vet du, Mrs. Sprague…
Jeg kunne ha vært fortapt uten deg.
Det er derfor…
…jeg gjorde det slutt med guvernøren tidligere i dag.
Jeg er klar.
-Jeg vil ikke leve hele livet i skyggene. -Nei…
Mannen din kommer til å klandre meg.
Han kommer etter meg i pressen, nå som jeg trenger mest mulig støtte.
-Er det alt du tenker på? -Kate, jeg har en familie i Albany.
Julia og datteren vår.
Vi har ikke vært blyge.
-Hele Washington vet om oss. -Ja da.
Men det godtas ikke i Albany.
-Skal jeg gi fra meg plassen i Senatet? -Begge må gå av, Tom.
-Men jeg liker å være senator. -Slapp av. Det er midlertidig.
En protest for å drite ut den kødden.
Men da får demokratene flertall i Senatet, og vi mister kontrollen.
I noen uker, ja. Imens er det kaos som hersker.
Vi sitter og ser på mens Garfields agenda blir rasert.
Helt til våre venner fra New York velger oss tilbake enstemmig.
Vi marsjerer tilbake til Senatet i triumf,
med et nytt mandat og en svak president som kaster seg for føttene våre, Tom.
Garfield vil ikke kunne drite engang uten New Yorks tillatelse.
Første korinterbrev 15:42.
"Det som blir sådd, er forgjengelig.
Det som står opp, er uforgjengelig.
Det sier jeg, brødre og søstre: Kjøtt og blod kan ikke arve Guds rike.
Vi skal ikke sove, men vi skal bli forvandlet.
Brått, på et øyeblikk når det lyder støt i den siste basun.
For basunen skal lyde,
de døde skal stå opp.
Grav, hvor er din seier?
Død, hvor er din brodd?
Dødens brodd er synden,
og det som gir synden makt, er loven."
Hva vet dere om Kristus?
Byen blir underligere for hver dag som går.
Garfield!
Jeg må snakke med deg. Det kan ikke vente lenger.
Ja visst.
Har du noe imot at jeg pakker mens vi prater? Jeg er fryktelig forsinket.
Skal du dra tidlig?
Jeg tar Crete med til Monmouth for å fortsette restitusjonen der.
Dr. Edson anbefaler mildere luft.
Kysten passer bra da.
Jeg tok med Nellie dit da hun ble syk.
Unnskyld, Chester. Jeg har aldri spurt deg om henne.
Det er pussig.
Selv blant nære venner blir min avdøde kone sjelden et samtaletema, så…
Det spiller ingen rolle. Det er ikke derfor jeg er her.
-Vær så god. -Nei. Hvis det er greit…
Du har sikkert lest avisene. Du vet at jeg talte imot deg.
Det høres kjent ut, ja.
Jaså?
Bra.
Herved gir jeg deg min oppsigelse som visepresident.
Takk.
Jeg godtar den ikke.
-Hva? -Jeg godtar ikke oppsigelsen din ennå.
Du burde gi jobben et nytt forsøk.
Vent litt. Nei, du forstår nok ikke…
Jeg var åpenlyst illojal. Jeg kalte deg alt mulig i pressen.
Neste gang bør du komme til meg først, før du klager i full offentlighet.
Det er min plikt å forklare at du virkelig bør gi meg sparken.
Jeg er en særdeles dårlig visepresident.
Ikke bestandig. Du avviste ikke mine andre kandidater i Senatet.
Jeg godkjente dem ikke heller. Jeg kom ikke engang til Capitol!
Nei, men det er ikke ubetydelig.
Vi har ikke samme politikk! Jeg er på linje med Conkling.
Om to dager drar jeg til Albany for å sikre hans og Platts gjenvalg.
Du må gjøre det du føler er rett.
Jeg skjønner ikke spillet ditt! Av en eller annen grunn er det ubegripelig!
Det er ikke noe spill. Du har sagt klart ifra hva dine synspunkter er.
Som din leder føler jeg meg forpliktet til å forandre dem.
De forandrer seg ikke! De utvikler seg ikke! De er rotfestet! For godt!
Kom gjerne tilbake, Mr. Arthur. Døren min står alltid åpen.
Faen!
-Endelig! Du ga den kødden sparken. -Nei. Jeg lar ham prøve seg igjen.
Igjen…? Han er historiens verste visepresident.
Kanskje, men jeg føler at det er noe godt i ham.
Og det er kun han som vet hvor brorparten av statens inntekter er begravet.
-Det hadde vært fint å se dem igjen, ja. -Ikke sant?
Oi.
Når ble de to så gode venner?
Mener du det?
Du verden. Du har hatt mye å tenke på.
Når fikk du sove sist?
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Conkling er rett og slett for mektig.
Han har betalt for setet til alle i Albany.
Avstemningen er bare skuespill.
Han er i Senatet i løpet av noen dager. Han og Tom Platt.
-De krever hodet mitt på en påle. -Antakelig.
Kanskje jeg ikke kan endre noe.
Hva om jeg setter kandidatene mine, gode, ærlige menn, i fare?
Jeg ofrer dem i en krig jeg ikke kan vinne.
De vet at det var én mann som kjempet for det rette.
-Og mistet presidentembetet. -Bra at du aldri ville bli president, da.
Få den.
Mollie kan ta meg med til Monmouth.
Du må bli i Washington og vise at du ikke flykter fra kampen.
Hvis du tror jeg forlater kona mi…
Hun overlever en uke. Du kommer til meg når dette er ferdig.
VELKOMMEN HJEM TIL ALBANY, ROSCOE CONKLING!
-Gledelig at du er her. -Gleden er på min side.
-William, takk for banneret. -Naturligvis.
Bondeknøler. De vet hvem som forsørger dem.
-Hva er det du ler av? -Har du ikke hørt om Tom?
-Alle prater om ham. -Hvorfor det? Han er jo gørrkjedelig.
Det ryktes at i går kveld på Delavan House
så tok noen av våre Half-Breed-rivaler Platt på fersken.
Du har vært en slem gutt, Thomas. Du fortjener en lærepenge.
Jeg ante ikke at Tom hadde det i seg. Det er aldri godt å vite med enkelte.
Fjern ham.
Hva?
Han klarte ikke å holde kuken i buksa. Nå håner hele delegasjonen ham.
-Gi deg. Det er bare harmløs moro. -Han er en klovn for dem nå. Og utro.
Slike menn stemmes ikke inn i Senatet igjen.
Enten kutter vi båndene til ham, eller så drar han oss alle med seg.
Vi har kjent Tom i 20 år. Jeg er gudfar for barna hans.
Han har alltid støttet oss. Han er vår venn.
Du vet bedre enn noen andre at den slags ikke finnes i politikken.
Vi gjør det diskré. Bytt ham ut med en annen som er tro mot partiet.
Kan det virkelig være så enkelt?
Murtha!
-Vil du flytte til Washington? -Jeg… Tja, kirsebærblomstene…
Strålende. Da er det avgjort.
Willie, gutten min, velkommen til de store gutta.
Nå kan du stikke.
Uansett hva som kreves. Det er vår lov.
Hva er siste nytt, sjef?
Chester? Er det noe i veien?
Vi går en tur, Tom. Bare du og jeg.
God aften, pater.
Det er lenge siden jeg skriftet sist, men det er noe jeg må spørre Herren om.
Han lytter hele tiden.
Snakk fritt.
Jeg er blitt pålagt
en stor og fryktelig oppgave.
Jeg vet at den må gjøres, og at jeg er mannen til å utføre den.
Det er ingen andre som vil gjøre det. Men…
Men jeg er redd, pater.
Jeg føler en ondskap som gjennomsyrer vår jord. Jeg ser den.
Jeg ser den spre seg dag for dag og smitte andre sjeler.
Og jeg frykter at hvis ingen griper inn, vil det kaste oss ut i en ny stor krig.
Men hva betyr ett liv når det veies mot hundretusenvis av andre,
som kan dø hvis jeg ikke handler?
Hvis jeg er for svak?
Det er Gud som gir meg besluttsomhet.
DELSTATSFORSAMLING
Siste sjanse til å stemme.
De tar seg sannelig god tid.
Jeg ville også ha utnyttet sjansen.
Det er ikke ofte en gjeng delstats- senatorer får bestemme landets skjebne.
Så søtt.
-Lovgivernes koner, formoder jeg? -De kommer ved viktige avstemninger.
Julia.
Å, faen.
Stans avstemningen.
Stans avstemningen!
Avstemningen er allerede ferdig, Mr. Conkling.
Den endelige opptellingen.
Trettifire til senator Roscoe Conkling
og 50 til Chauncey Depew.
Hva er det?
Å, dæsken.
Prise Herren!
VELKOMMEN HJEM, ROSCOE CONKLING!
Ti stille!
Send kandidatene til avstemning i Senatet! Alle mann! Sett i gang!
Min kjære Crete…
Det later til at vi overlever og kan kjempe videre.
Conkling har invitert seg selv rett ut av Senatet.
Hans og Tom Platts plasser tilhører nå oss.
-Chauncey Depew for New York. -Elbridge Lapham for New York.
Hva skjer nå, Mr. Arthur?
Vi har mistet tollsjefen.
William H. Robertson.
På tide å innsette våre menn, sette dem i sving
og gå videre med dagsordenen som vi lovet folket.
Conklings kvelertak på landet er omsider slutt.
Jeg har et lett hjerte for første gang siden vi dro fra Ohio.
Guttene har holdt meg på tå hev.
Jeg teller timene som gjenstår til vi er sammen igjen.
Jeg er den samme, og for alltid din egen, Jim.
Hele livet har jeg måttet tie og markere mine seirer diskré.
Jeg har jobbet tålmodig bare for å få navnet mitt på et papir.
Et som de ikke kan benekte.
Nå…
…får hver dollarseddel i Amerika en svart manns signatur på seg.
Det er ikke alt.
Men det er noe.
Kjære vene.
Vi har fått forespørsler fra alle aviser i landet. De vil vite hvordan De klarte det.
-Hva da? -Hvordan De vant.
Hvordan De egenhendig knuste den mektigste kraften i all politikk.
De er en helt.
Men ingenting er gjort ennå.
Tre måneder, nesten hundre dager, og jeg har ikke vedtatt ett lovforslag.
Mitt eneste fokus var på en smålig partifeide.
-Hvis De utmanøvrerer Roscoe Conkling… -Det var ingen manøver, Joe.
Tro meg, vi var heldige denne gangen. Svært heldige.
Men så lenge USA består, vil det finnes flere som Roscoe Conkling.
Ta deg noen dager fri.
For etter det begynner det virkelige arbeidet.
-Jeg gleder meg. -Jeg er stolt av deg, Joe.
Du er der du burde være.
POTOMAC JERNBANESTASJON
Håper du får sett fyrverkeriet sammen med kona di.
Jeg er opptatt med å skåle for Conklings undergang.
-Har Harriet byttet låsene igjen? -Det skal være visst!
Robert, du er krigsminister nå. Du burde…
Pappa?
Stans ham!
Stans den mannen!
Det er ham!
Han skjøt Garfield!
-Ta ham! -Han skjøt ham!
-Ta ham! -Der er han!
Hold dere unna!
Jeg klarte det! Før meg i fengsel!
Nå blir Chester Arthur president! Republikken er reddet!
-Før ham vekk! -Ta den mannen!
Gå unna. Flytt dere.
-Hold dem unna! -La ham få luft!
Flytt dere.
-Vann. -Hent vann.
Jeg er lege, Charles Purvis, fra Freedmen's Hospital.
Så ta Dem av de frigjorte. Det er USAs president.
Ikke stort lenger hvis De ikke flytter Dem.
Beklager, herr president.
Kulen er ikke ute av kroppen.
Du bør nok telegrafere Crete.
Gi meg en celle med utsikt til parken.
Når alt er overstått, utnevner Arthur Dem til politimester.
De vil nok ha denne.
Herregud!
Ikke verst, eller hva?
Den vesle pistolen endret historiens gang.
Her!
Sarah, be en av karene koke vann til de nedre ekstremitetene.
Vi trenger kokt vann, raskt.
-Freedmen's Hospital, sier De? -Det stemmer. Hold denne.
Og før det på Barker leir
under krigen.
Jeg tror at jeg var innom Barker en gang.
Ja, herr president. Det husker jeg.
Hvordan er sjansene mine?
De er ikke lovende.
Jeg tipper én av hundre.
Da tar vi den sjansen og utnytter den.
Mine herrer,
jeg tror at det er mulig.
Men hvis han skal ha noe håp, må kulen fjernes.
Alle landets etater står til Deres disposisjon.
Jeg trenger bare en sonde og en skalpell.
Det går bra.
Vi skal fikse Dem.
Kulen har tydeligvis glidd forbi første bukvirvel
og satt seg fast.
Jeg nærmer meg, tror jeg.
-Doktor? -Takk. Jeg trenger absolutt stillhet.
Det er i orden. Bevisstløshet er forventet.
Skadet vev eller relativt fast koagulat. Trolig det siste.
Sonden skader pasienten og utstyret Deres er ikke renset.
Vi har ingen tid å miste.
Tilgi meg, men har De hørt om den nye forskningen fra Europa om antiseptikk?
Vi er ikke i Europa!
Dr. Purvis, usynlige monstre hører overtroen til, ikke vitenskapen.
Metodene De betviler i dag, reddet tusener av liv under krigen.
De er utprøvd og gyldige. De virker, rett og slett.
Nå, min herre,
får jeg lov til å fortsette med undersøkelsen?
-Tror du at han… -Nei.
Jeg ville ha visst det.
De tror at vi er mordere. Hele landet.
Drapsmannen sier at han gjorde det i mitt navn, at jeg er en venn av ham.
-Det er vår skyld. -Kan du se til å holde kjeft?
En tulling fra gata ville skape seg et navn.
Saken etterforskes. Vi blir renvasket.
Presidenten vår ble skutt i dag som en løshund.
Og han kommer til å dø.
For alt vi vet, er han død nå. Og det vil i sin tur
utløse etterfølgelsesprosessen.
-Hva? -Ikke si at du ikke har tenkt på det.
-Kampen om noen plasser i Senatet… -Ikke si det.
Vi kan gjenoppbygge det vi hadde i New York, på landsdekkende nivå.
Nei.
Jeg avslår jobben.
-Jeg er ikke skikket til å være president! -Det herlige ved USA, min venn.
Etter alt vi har vært gjennom, er du så dum at du ikke begriper
at vi nå har fått den største gaven i landets historie?
Stans drosjen!
Hva går det av deg?
Faktisk så er jeg ikke sikker.
Men jeg har ikke lyst til å kjøre sammen med deg mer.
Er planen din å traske tilbake til Washington i stedet?
Noen ganger må en mann gå.
Herregud…
Det er nesten 40 varmegrader. Du får hjertesvikt etter en drøy kilometer.
Ikke vær en kødd, og kom deg tilbake i kjerra.
Du kommer til å såre meg, Chester.
Tja…
Da er det bra at ingen er venner i politikken.
Ditt fordømte svin!
Ikke vend ryggen til meg!
Etter alt jeg har gjort for deg? Jeg skapte deg, for faen!
Arthur.
Art…
-Dere er her. Gudskjelov. -Bli liggende. Ikke anstreng deg.
Er det ille? Har du store smerter?
Øvre dekk fungerer ennå, kjære deg. Det er bare skroget som er skadet.
Ingen organer ble truffet. Dr. Bliss har snart isolert kulens posisjon.
-Så når den er ute… -Er vi i god form.
-Ok. Hvor er guttene? -De vet det ikke ennå.
Vi ordner det.
Det ordner seg.
Hva skal jeg gjøre med deg? Jeg lar deg være alene i en uke…
Vi har dårlig tid.
Vi må gjøre forberedelser.
Nei.
Det godtar jeg ikke.
Jeg føler det i hele meg.
Jeg er her nå, og jeg skal gjenopplive deg.
Kjemp. Du skal kjempe. Og du snakker ikke med meg om døden igjen.
DISTRIKTSFENGSEL
-Heng ham! -Heng ham!
Guiteau!
Hva fikk den djevelen Guiteau til å kjøpe en revolver?
-Man kan ikke forstå et forstyrret sinn. -Sto han i ledtog med Conkling?
Nei. Conkling kan ha skapt klimaet for en Guiteau,
men han organiserte ikke dette.
Jeg vet at det er galt, men jeg vil at de skal få svi for det de gjorde.
Her kommer ditt første offer.
Mrs. Garfield.
-Gud hjelpe meg, jeg reiste i hele natt. -Herregud.
Du stinker kumøkk.
Det gir mening. Jeg reiste til Washington i kjerra til en bonde.
-Lever presidenten? -Ja. Han hviler.
-Å, gudskjelov. Takk og lov. -Mr. Arthur.
Jeg ønsket ikke noe av dette. Det var ambisjoner…
Chester, ta deg sammen. Du er USAs visepresident.
Ikke faen. Jeg slutter.
Hva mener du? Folket i USA er redde. De ser til oss. De ser til deg, Chester.
Død og pine! Jeg klarer det ikke! Jeg er ikke skikket!
Denne presidenten stolte på meg, og jeg forrådte ham hele tiden.
Herre, slå meg ned! Jeg er kun en ussel, skitten gris!
Nå hører du faen meg etter, Chester Arthur!
Store kriser kan vekke positive og godt skjulte trekk hos menn.
Hvis det finnes noe edelt i deg, er dette anledningen til å vise det.
Hva skal du gjøre, Chester? Si opp som en feiging i vanære? Eller forbedre deg?
Forbedre. Forbedre meg.
Jeg skal endre levesett. Det sverger jeg.
Bra.
Husk at det er 25 dollar i royalties for bruk i avisene.
Men jeg gir rabatt til lokalaviser. Eller gjør jeg det?
Jeg vil understreke at jeg ikke bærer nag til presidenten.
Det var…
Det var en uheldig politisk nødvendighet.
Målet var å forene partiet og redde republikken.
Ja, jeg skjøt ham, som jeg ville ha skutt en opprører.
Hvor mange hundre tusen ble ofret i løpet av krigen, og med hvilket formål?
For å beskytte denne store nasjonen ofret jeg kun én, med samme formål.
Selv om jeg overlater det til Gud og folket å dømme meg.
Dere finner ytterligere informasjon i min dagbok, Sannheten,
som snart er tilgjengelig der bøker selges.
ÉN MÅNED SENERE
-La oss gjøre et forsøk. -Er du klar?
Vær så god.
Ok.
Det er i orden.
Ok. Det ordner seg.
Vi prøver igjen i morgen.
Han blir svakere for hver dag.
Det er alle de besøkende som ønsker ham vel. Han blir utmattet.
Vi må stenge fløyen for alle utenom den nærmeste familien.
Når presidenten snakker, bruker han mellomgulvet,
noe som beveger leveren og skyver kulen enda dypere inn.
Han puster. Får ikke det mellomgulvet til å bevege seg?
Jo, men åndedrettet er mykt. Å snakke er voldsomt.
En sunn strøm med puss.
Jeg har skrevet til Chester Arthur,
og han er ikke som Garfield. Han vet hvem vennene hans er.
Og hvem er mer trofast enn meg,
som forvandlet ham fra en ubetydelighet til president.
-Charlie… -Og snart leser folk boken min.
Boken din?
Sannheten.
Den viser tankene min med ord som vil røre de argeste kritikere.
Et titalls forleggere ber om rettighetene. Jeg spiller dem ut mot hverandre.
Men du snakker om dette som om det er et spill.
Ja, det er nettopp det det er. Et stort spill, med vinnere og tapere.
Og for en gangs skyld er jeg vinneren, Franny.
Og alt blir så klart annerledes nå,
siden jeg er berømt nok til å starte mitt syndikat, The Daily Theocrat.
Jeg klarte det, Fran. Jeg gjorde det for vår skyld.
Se her.
Bare se. Disse folkene skriver til meg hver dag.
De tilbyr støtte og lover penger.
Jeg var redd. Jeg trodde at jeg var alene, men de er her! De har alltid vært her!
Og nå kommer de ut i hopetall
fordi jeg ga dem noe å tro på.
Jeg må dra.
Fran?
-Vakt? -Franny?
Vakt!
Takk for at De kom, professor Graham Bell.
Det er bare Bell, Mr. Brown.
Vis oss presidenten, så kan vi kanskje redde livet hans.
Induksjonsbalanse.
Utviklet for å oppdage spor av metall i et system via elektrisk strøm.
-Tainter, skru på strømkilden. -Ja, professor Bell.
Vi vet at kulen har havnet et sted på høyresiden.
-Herr president, vennligst… -Ok.
Jeg har deg.
Ikke vær redd.
Legg deg forsiktig ned.
Nå kreves det absolutt stillhet.
-Hva foregår? Hva er det De hører? -Det er noe galt.
Det er meningen at det skal tikke, men dette…
Den er fra seg av begeistring.
Nei. Kulen er her, der vi hele tiden visste at den var. Ved leveren.
-Doktor. -Jeg hører det tydelig.
Skal det høres ut som spraking?
-Tainter, slå av strømmen. -Nei da. Vi er nesten der.
Jeg trenger bare…
-Han tåler ikke mye mer. -Jeg vil ikke miste ham.
-Doktor! -Hold pasienten i ro.
Dr. Bliss, slutt nå.
-Jeg er den fremste legen her. -Slipp skalpellen!
Ellers kjører jeg den gjennom øyehullet ditt.
Hva er det?
Den er av metall. Sengen har fjærer, så den kan ha forstyrret… Vi kan…
Kulen er ikke den skyldige, kjære deg.
Det er noe annet i meg nå. Jeg kommer ikke til å klare…
Du skal vite hvor stolte vi er av deg, jeg og moren din.
-Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre uten deg. -Kjære deg…
Du trenger ikke meg.
Merk mine ord.
Du, min fremragende, vakre datter
kommer til å bli fantastisk.
Skal presidenten reise fra Washington?
Han vil være ved havet og fortsette til Monmouth.
Som hans lege må jeg nekte.
Jeg har sett mannen min bli plukket ifra hverandre, og jeg har fått nok.
Og han har fått nok.
-Vi er dager unna å finne kulen. -Velg Deres neste ord med omhu, dr. Bliss.
Jeg tror det holder.
-Jeg vet ikke hvor jeg skal begynne. -Det gjør du.
Jeg har tro på deg.
Når du ser veien, skjønner du det.
Som gutt drømte jeg om havet,
om å seile til ukjente steder som en slags Crusoe.
En ambisiøs drøm for en gutt som aldri lærte å svømme.
Tja, jeg har bestandig vært litt for ærgjerrig.
Nå ja…
Hvorfor holdt jeg den talen i Chicago?
Jeg visste hva jeg gjorde
da jeg gikk opp til podiet.
Jeg ville at de skulle kjenne meg.
Du holdt talen fordi det du hadde på hjertet ikke kunne begrenses til Ohio.
Tror du at navnet mitt får en plass i menneskehetens historie?
Ja, en stor plass.
Men en større plass i menneskenes hjerter.
Det er i orden.
Jeg blir hos deg i hele natt.
Og måtte Herren bære ham hjem.
Amen.
Legg merke til at skuddet migrerte til venstre, bak bukspyttkjertelen.
Skuddet traff ingen av presidentens organer, og såret leget seg selv.
Hva drepte ham, da?
Blodforgiftning.
Det ser man på abscessene i hele kroppen.
Smitte.
Jeg forstår ikke. Kunne han ha blitt frisk hvis man hadde latt kulen være?
Jeg…
Jeg tror at vi kan ha handlet feil.
Jeg hørte at Arthur ba deg om å bli.
Bare tenk deg…
Vi jobbet for det i så mange år.
-Og så gis jobben til den feite kødden. -Han har kommet langt. Det er helt sant.
Med tiden kan han til og med bli en god president.
Det tror jeg.
Men jeg vet ikke om han kan vinne i 1884.
-Du er sannelig en ussel jævel. -Så du blir ikke min medkandidat?
Det svinet. Han stjal havnene mine…
…og raserte karrieren min.
Måtte vi se hans like igjen en dag.
Fran?
Franny?
Jeg visste at du ville komme.
Jeg løy for familien min. Sa at jeg hadde saker å gjøre i New York.
Ingen vet at jeg er her, utenom fengselsdirektøren.
Jeg kunne ikke la Dem forsvinne. Jeg måtte treffe Dem først.
Vi har møttes, Mrs. Garfield.
Vi snakket sammen på ballet da mannen Deres ble innsatt.
De virket snill, og jeg ber for hele familien Deres.
Hvis De tror at jeg tar imot bønn fra Dem, så tar De grundig feil.
Jeg er ikke her for å gi syndsforlatelse.
Jeg tenker på hans siste spørsmål dagen han døde.
Han sa: "Får navnet mitt en plass i historien?"
Det er et godt spørsmål.
Og jeg sa at historien ville huske ham.
Men det føltes…
…underlig da jeg sa det, for jeg…
Jeg trodde ikke på det.
Mine siste ord til ham var løgn.
For egentlig vet jeg at historien
ikke kommer til å huske ham.
Det er ingen grunn til det.
I beste fall en liten fotnote.
En uvesentlig bagatell.
"Husker du han stakkaren som ble skutt tre måneder inn i presidentperioden?"
De får aldri vite om den han egentlig var. Helten som kjempet i krigen.
Som ga meg tåpelige kjærlighetsdikt på liksom-latin.
Som sto på hodet og sang for å få barna til å le.
Nei.
Ingen kommer til å kjenne den mannen.
USA sørger over ham nå, men etter som årene går, glemmer de det.
Og jeg kan føle at han svinner hen.
Selv nå.
Snart blir han bare enda et ansikt på veggen, forsvunnet i historien.
Men på den andre siden…
…blir De det også.
Dette er Deres skjebne også.
Men i Deres tilfelle blir det ingen portretter.
Ingen barn lærer navnet Deres.
-De vet ikke hva De sier. -Jo da.
Jeg skal faktisk sørge for det.
De har skrevet en bok.
Den blir aldri trykket. Ikke mens noen som bryr seg, lever.
De får ingen røst når De forlater verden.
Jeg skal slette Dem, slik De slettet mannen jeg elsket.
Nei. Det kan De ikke. De har ingen rett.
Jeg har allerede gjort det, Mr. Guiteau.
Jeg ville at De skulle vite, når De er på vei opp til galgen…
at de vil glemme Dem.
Vent…
Vent.
Vent!
Jeg slo tåa på galgen.
Min sønn…
Fra Matteus 10, 28. vers:
"Vær ikke redde for dem som dreper kroppen, men ikke kan drepe sjelen.
Frykt heller ham som kan ødelegge både sjel og kropp i helvete."
Også fra Matteus:
"Utenom at dere blir som et barn,
kan dere ikke komme inn i himmelriket."
Jeg skal til Herren Jeg er så glad
Å, ære, halleluja!
Ære, hallelu…
Jeg reddet mitt parti
Jeg reddet mitt land
Jeg skal til Herren
Jeg er så glad
Ære være. Ære være…
-Sir. -Mange takk.
Chester Arthur innførte omfattende reformer av embetsverket
som former statsapparatet den dag i dag.
Han trakk seg etter én periode og døde året etter.
James Blaine tapte mot Grover Cleveland i 1884.
Det var første gang partiet tapte på 24 år, helt siden Lincoln.
Roscoe Conkling forsvant fra politikken.
Han døde mens han trasket hjem til fots i den store snøstormen i 1888.
Obduksjonen av Charles Guiteaus hjerne ga ingen klare svar.
Den ble plassert på lager og raskt glemt.
HJERNE
Mollie Garfield og Joe Brown giftet seg på verandaen som faren hennes hadde bygd.
Lucretia Garfield overlevde mannen sin med 37 år.
Tekst: Tore Fossheim