-Je li je boljelo? -Molim?
Ne, ne boli je. Nikad se ne buni.
Nije se probudila ni kad sam je presvlačila.
Znaš da je ne boli. Tebe boli. Tebe je sram.
Moja malena.
Predivna si.
PAMPLONA, STUDENI 1973.
Budi s nama kad je budem kupala i primi je, pa ćeš to preboljeti.
Pogledaj je.
Pogledaj kako je predivna.
Ne želim da završi kao one.
Ni ne znaš kakve su. Nisi ih vidio 40 godina.
Što ti znaš o njihovim životima?
Ali ja znam kakav će biti njezin.
Zato što joj je dom uz majku.
Što ćemo učiniti?
Ono što su nam liječnici rekli.
Čim prije.
Ona nikad neće saznati.
Nitko neće saznati.
Imat će normalan život. Sasvim normalan život.
A ti ćeš prestati s tim glupostima.
Voljet ćeš svoju kćer i bit ćeš pravi otac.
-Možeš li to učiniti? -Već je volim.
Učinit ću što god treba.
Što god treba, dušo.
Tvoja će mama uvijek biti uz tebe.
Uvijek.
MOJA DRAGA SEÑORITA
Gospođice! Bok!
ANTIKVARIJAT DE JUAN
PAMPLONA, PROSINAC 1999.
„Naše je propovijedanje uzaludno,
kao i vaša vjera.”
Dakle, ako Krist nije ustao iz mrtvih,
Crkva bi trebala šutjeti.
Je li grijeh pljeskati papi, gospođice?
Ne, nije grijeh, ali nije ni Božja zapovijed.
Onda smijem pljeskati kad je na TV-u?
Fascinira me.
Možeš pljeskati ako te fascinira.
Ali ne moraš.
Za razliku od zapovijedi, kojih se svi katolici moraju pridržavati.
Hvala. Bio sam zabrinut.
S tom temom došli smo do kraja.
Ponovite božićne pjesme. Uskoro je koncert.
Pospremite za sobom.
Novosti o slučaju Rocío Wanninkhof.
Izvori iz obitelji razgovarali su s nama
i potvrdili da je ubojica 19-godišnjakinje
sigurno netko komu je vjerovala.
Da, kažu da je mamina prijateljica.
Ona stroga žena s kratkom kosom.
Bako, ljudi tračaju.
Tko je to rekao?
Ne kažem da je kriva,
ali ni ne trudi se.
Ne bi vjerovala kako sve mrko gleda.
Vidi se da nije dama.
Bako, neki bi to rekli i za mene.
Da ne izgledam kao dama.
Već im je teško, ne moraju još misliti da je ubojica među njima.
Da si ti kao ta žena?
Molim te, to je nezamislivo!
Imaš čisto lice, lice dobre osobe.
Opet ti o tome!
Onda strpajte u zatvor sve antipatične žene,
ružne žene i one koje nisu dame.
Dok ne ostanu samo…
Bako!
Čekaj, bako.
Adela, dušo.
Što je bilo?
Bako.
Ne miči se. Stiže pomoć.
Naravno.
Tko drugi nego ti, Adela?
-Gle. -Oprosti.
Vidiš kako si me udarila? Gurnula si me na rubnik.
-Oprosti. -Ne gledaj me tako blesavo. Gle!
Vidiš li što si učinila?
Oprosti, Begoña. Razgovarala sam s bakom.
-Baka ti je u autu? -Jesi li ti dobro?
Nazvat ću brata. Uzrujala si me.
-Uzrujala. -Halo.
Imale smo nesreću.
Ugao ulica Duque de Ahumada i Cortes de Navarra.
Starija gospođa.
Molim vas, požurite se.
Hej.
Čuješ li me?
Jesi li dobro?
Da, dobro sam. Baka mi je u autu.
Bez brige, već joj pomažu.
Daj da te pogledam.
Rekla sam da sam dobro! Molim vas, pustite me.
Dobro, ti si odgovorna ako ti se nešto dogodi, jasno?
Bako, ja idem s policijom.
Pratit ćemo vas do bolnice.
Vidimo se ondje.
U redu, dušo.
Bez brige, Adelina. Ja idem s vašom unukom.
FLEUR JAEGGY SLATKI DANI DISCIPLINE
Nisam znala da si se vratio.
U rujnu.
Trebao sam svratiti, ali nisam imao vremena.
Otac mi je sve prepustio i…
Previše je toga.
Ne vraćaš se u London?
Ostao bih bez razmišljanja.
Ali znao sam da će biti tako.
Poznavajući svog oca, mislio sam da će se kasnije umiroviti.
Ili nikad.
Ali nije tako.
Kako ti je bilo ondje?
Jesi li bio sretan?
Jesam.
Taj je grad beskrajan.
Ne želim biti nepravedan prema Pamploni i našem životu ovdje,
ali naša Pamplona, tvoja i moja,
jako je malena.
Živimo unutar deset ulica i među sto ljudi.
Ali onda dođeš u London
i svijet postane golem.
Ali moraš se vratiti.
Moraš se vratiti.
Adelina, slušajte liječnika.
Lagane šetnje…
-U redu. -S pratnjom.
-Moja unuka. -Tako je visoka i zgodna.
-Da. -Idemo do nje.
Gdje si bila?
Dobra večer.
Je li baka stigla?
Gdje si bila, Adela?
Došla sam pješice.
I tebi je to normalno?
Tata, dobro smo.
Bila sam nervozna i trebalo mi je malo zraka.
Vama je sve jednostavno.
Samo ti idi na zrak, briga te za nas.
Adela, tata je u pravu.
Odgovorno bi bilo suočiti se s problemom i doći kući.
Samo sam prošetala. Oprostite.
Ima večere. Podgrij si je.
I dosta o tome. Gotovo je sad.
Sve vladine delegacije i državni sektor
osnovat će krizni stožer,
ali moramo smireno gledati na opasnost milenijskog buga.
Ne smijemo paničariti.
Hej, netko zvoni. Možete li otvoriti?
Bok. Isabel Goñi, fizioterapeutkinja.
Tražim Adelinu Arrán.
-Da, tu je. Uđi. -Da?
U redu.
Čovječe, koliko je teško, kao da nosim truplo.
-A tko si ti? -Adela. Ispričavam se.
Drago mi je.
-Ovuda. -Tuda?
Oprostite zbog čekanja.
U redu je.
Kamo da stavim kaput?
-Ja ću ga objesiti. -Ti ćeš?
-Ja sam Isabel. Drago mi je. -Da.
-Idemo ovamo. -Samo da ovo ostavim.
Dušo, možeš li mi dodati ruksak s poda?
Adelina, stigla je fizioterapeutkinja. Zove se Isabel.
Adelina, pa još ste u krevetu?
Čim namjestim stol za masažu, ustat ćete.
Nije dobro ležati ako nije nužno.
Valjda smijem odmarati nakon nesreće.
Dušo, imam 88 godina.
Baš zato.
Ako vam liječnik nije tako rekao, nemojte samo ležati.
Tijelo je lijeno i voli odmarati.
Ustanite. Primite se za mene.
Tako, Adelina.
Na bok. Jako dobro.
Imam sve manje volje za tim.
I sva ta hrana. Skoro mi se gadi.
Da, od danas. Vidjet ćemo.
Ovo je putno odijelo? Nisam imala pojma.
Tad nije bilo uobičajeno udavati se u bijelom.
Osim toga, djed mi je umro jedan tjedan prije toga.
Bila sam u koroti, ali elegantna.
-Naravno. -U putnom odijelu.
Adelina, sad se opet okrenite ovamo.
Jako. Boli li vas?
-Ne. -Ne?
-Ne boli me. -Jako dobro.
Izgledali ste predivno. Prava bomba.
Gotove smo.
Dodat ću vam papuče.
-Zanima te kako je bilo? -Čekaj, pozvat ću mamu. I nju će zanimati.
Hajde, sa mnom.
-Mama! -Jao.
Osjećam se sjajno.
-Stvarno? -O, da.
-Drago mi je. -Imaš čarobne ruke, Isabelita.
-Dobro. -Gotove ste?
Da. Dobro joj je.
Ukočenost je normalna nakon nesreće.
Mislim da će biti dovoljno to što su joj prepisali.
Ali trebala bi biti aktivnija.
Hodati po stubama i takvo što.
Želi da obučem zelenu trenirku
i da idemo plesati paso doble,
kao starice u Madridu.
Hvala. Pokušat ćemo je natjerati da se kreće.
U redu.
Kretat ću se kad budem htjela. Da vidim kako ćete me natjerati.
Jesi ti dobro, dušo?
-Da. -Ti si vozila, zar ne?
-Jesu li te pregledali? -Ne, ali to je samo gesta.
Gesta koja ukazuje na bol.
Daj da vidim.
Ne, dobro sam. U redu je.
Ma da, jebeno si.
Da te pogledam na brzinu?
Hajde.
Učini to za mene.
Tvoja majka i ja idemo.
Idemo, Cruz.
Hajde.
Možeš skinuti tu vestu.
Sjedni raširenih nogu i otkrij gornji dio leđa.
S ove strane, zar ne?
Da.
Da vidim.
Spusti to još malo. Otkopčaj još jedan gumb.
Tako.
U redu.
Ići ću polako, a ti reci boli li te
i koliko.
Pogledaj onamo.
Sve u redu?
Zateže me, ali ne boli.
Dobro.
Što je bilo?
Evo. Povrijedila sam te?
Jesi li dobro?
Taj zamišljeni pogled u daljinu
Tražim isto što i ti
Želim naučiti nešto u životu
Razumjeti ljubav
Otkriti kakav je svijet
Shvatiti
Naučiti nešto u životu
U potpunosti shvatiti ljubav
Maštati
Uđi.
Svratila sam pozdraviti. Idem na posao.
Molim? Čekaj, oprosti, ne čujem te.
Obožavam Mónicu Naranjo. Sav se uživim.
-Što si rekla? -Svratila sam pozdraviti. Idem.
Daj sjedni na pet minuta i popij pivo sa mnom.
Drugi put. Nisam ništa jela.
Ovo je puno ugljikohidrata.
To ti je kao obrok.
Dobro, hvala. Samo jedno.
U zdravlje!
Kako je dobro.
-Kako si? -Dobro.
-Čuo sam za nesreću. -Aha.
Nije bilo strašno.
Udarila si Begoñu? Najmlađu kćer Gómez-Arellana.
Da, pobjesnila je.
Kakva budaletina.
Nasreću, brat se vratio i sve preuzeo.
Bio je u Londonu?
Da, Santi.
Jako je drag.
Pa, u svakom zlu neko dobro.
Imaš li kakve planove za blagdane?
Znaš li kako me oduvijek zovu u Pamploni?
-Da. -Znaš?
Kobila.
Ti kurvini sinovi nisu baš diskretni, draga.
Neki dan saznao sam da mene neki zovu
Majka José Maria.
-Molim? -Što kažeš na to?
Ne vjerujem.
Tako je.
Živimo u 16. stoljeću i okruženi smo ljudima koji se boje
visokih žena i feminiziranih muškaraca.
Ja im moram oprostiti jer mi je to dužnost, ali ti ne moraš.
Nisu svi takvi.
Nisu?
Ne, u Pamploni ima ljudi koji te mogu ugodno iznenaditi.
Pa, moraš reći Majci José Mariji tko su, zar ne?
Obećavam. Ali neki drugi put.
Moram ići.
Kako si tajanstvena. Samo daj.
Imaš stila, gospođice.
Hvala na pivu.
G. Gómez-Arellano nije tu sljedeći tjedan.
Nazovite poslije pa ćemo se dogovoriti.
Ugodan dan.
Mamen, trebam one obrasce koje sam tražio.
U redu.
Kakvo ugodno iznenađenje. Otkud ti tu?
Već četiri godine zarađujem plaću u trgovini svog oca,
ali skoro ništa nisam potrošila.
-Želim to iskoristiti. -Dobro.
Nema smisla da ti stoji u banci.
O kolikom je iznosu riječ?
Oko šest milijuna.
To je jako dobro.
Jesi li razmišljala o nekretnini? O pologu za stan?
Nisam.
U redu.
Koliki rizik želiš?
-Što manji. -U redu.
Predložio bih državne obveznice.
Kamata je niska, ali sigurno je.
-Što kažeš? -Kako god ti kažeš.
Dobro.
Pripremit ćemo dokumente da ih potpišeš.
I ne moraš ništa drugo učiniti.
Sve prepusti meni.
Bok.
Oprosti, nisam znala da si tu, došla sam po vodu. Smijem?
Naravno, uđi.
Ja ću.
Hvala.
Jesi li za kavu?
Baš sam je htjela skuhati.
Može malo. Čeka me još puno posla.
Adela, za ono od nekidan… Jako mi je žao.
Bilo ti je neugodno, a to mi nije bila namjera.
Oprosti mi.
Ne podnosim baš fizički kontakt.
I…
oprosti na reakciji.
Ne, ja sam previše entuzijastična i ne znam poštivati granice.
Pokušala si pomoći i ispalo je loše.
Dobro. Ali ako želiš da provjerimo je li sve u redu,
samo reci, može?
Naći ćemo način da ti bude ugodno.
Loše poštujem granice, ali sjajno radim svoj posao.
I mrzim bol. I svoju i tuđu.
-Razmislit ću. Obećavam. -U redu.
Adela, spremi se i idi pomoći ocu.
Nastavljate li sa svekrvom ili ste gotove?
Gotova sam. Idem po stvari.
SRETAN BOŽIĆ 1999.
U redu.
Ova je ruka gotova.
Dušo, idem.
Čula sam te da dolaziš.
Da, s ovim sam glasna kao smetlarski kamion.
Nego…
znaš li gdje je videoteka Casablanca?
Još malo. Ostavit ću ovo u autu.
Ajme, Fucking Åmål.
Ovaj je film tako sladak, kao…
Kao da je Fassbinder režirao film za Disney. Ali s lezbijkama.
-Nisam ga gledala. Iz koje je godine? -Prošle.
Da je postojao u 90-ima, poštedio bi me mnogo drame.
A što točno tražimo?
Dreyerovu Ivanu Orleansku.
To je nijemi film. Ona je na crno-bijelom posteru,
ima kratku kosu i krunu od pruća. I plače. Jako je lijepa. Prelijepa.
-Maria Falconetti. -Tako je, jebote.
Nisam se mogla sjetiti.
Kakav film. Obožavam ga.
Savršen je.
To nije samo film, već molitva.
Totalno. Da.
Taj njezin pogled. Njezine oči.
Cijeli film kao da želiš tražiti njezin oprost.
Naježim se.
To je bilo vrijeme blockbustera,
a Dreyer je snimio drukčiji film.
-Tako je duhovan i… -Da.
-Teatralan! -Teatralan!
Baš tako.
Voljela bih da me dođeš gledati u kazalište.
-Kazalište? -Da.
Glumica sam.
Fizioterapijom plaćam račune
i, nažalost, dobro mi ide.
Svi imamo svoje antikvarijate, dušo.
Gdje je predstava?
Ovaj četvrtak u ENT-u, u starom gradu.
Znaš gdje je? Izvodimo našu verziju Ivane Orleanske.
-Doći ću. -Mislim…
Nemoj očekivati ništa bajno.
Samo smo grupa prijateljica. Ja nisam kao Falconetti.
Nadam se. Ti barem govoriš.
Da, tako je.
Nego…
Kasno je. Moram ići.
-Dobro. -Možeš li sama do auta?
Da. Sve je pod kontrolom, dušo.
Ovo je prava šteta.
Najbolje je pripremiti cijeli komad ili pole.
Znaš da ne volim vidjeti njihova lica.
Dobro. Onda ide u komadima.
-Evo. -Tako je bolje.
-Koliko je? -1500.
-Izvoli. -Hvala.
Bok. Sretni blagdani.
-Također. -Gotove smo. Idemo kući.
Sljedeći!
-Mama. -Što je?
Moram ići k liječniku.
-Dušo, jesi li dobro? -Jesam.
Ima li veze s nesrećom?
Nazvat ću Luisa čim dođemo kući.
Ići ću s tobom.
Ne, dobro sam. Samo moram na pregled.
To jest, želim ga.
-Ali ne kod dr. Etxeberríje. -Adela, poznaje te od rođenja.
Poznaje cijelu obitelj.
Mama, želim ići kod ginekologa.
-Vidimo se. -Bok.
Je li se nešto dogodilo?
Nije. Ali imam 26 godina, a nikad nisam bila.
Baš zato i ne vidim razlog, dušo.
Imaš 26 godina. Ako nemaš nikakve simptome,
ne trebaš pregled.
-Nisi u mojoj dobi. -Mama.
Kažem ti to jer želim da ideš sa mnom, ali mogu i sama.
Ne moraš to tako govoriti. Znam da si dovoljno stara.
Mama, uzimam estrogen od 15. godine.
I znam samo da ga trebam.
Tako je. Zbog tvog stanja.
Kakvog stanja?
Ne mogu imati djecu, nemam menstruaciju i trebam estrogen.
-Što to sve znači? -Adela, to je sve.
Razgovarat ćemo sutra nakon večere.
Mama, još nešto.
Nemoj pretjerati s kozletinom. Znam te, u redu?
Uđi.
Neka te teta nadzire. Tako je.
Bok. Pusa.
Hajde, muti.
José.
Prije nego što si se zaredio…
jesi li bio zaljubljen?
Pazi sa zdjelom ili ćeš proliti.
Da vidim.
Ulij to.
Jako dobro.
Kušaj.
Jako dobro. Krumpir je savršen.
Neka odstoji, a ti hajde sa mnom. Nešto ću ti ispričati.
Gle.
Što je to?
Čekaj.
Evo.
Ma gle ti to!
Što je ovo?
-Što je ovo? -Skandal.
Kakav skandalozan muškarac.
Ako si luda, nazovi me, a ako nisi…
-Što ću ti ja? -Što ću ti ja?
Zvao se Alonso.
Što je bilo s njim?
AIDS. Kao i svi drugi.
Bio ti je… Jeste li bili…
Da.
Bio je ljubav mog života.
Jako mi je žao.
Dobro.
A ti?
Sutra se nalazim sa Santiagom Gómez-Arellanom.
To je jako dobro,
ali…
nisi tu samo zbog njega.
Rekla si mi da te neki ljudi mogu pozitivno iznenaditi.
-Tko su oni? -Fizioterapeutkinja moje bake.
Ne znam što mi je.
Uskoro se nalazim s njom.
Jesi li čitala roman Henry i June?
Ne. Tko ga je napisao?
Anaïs Nin.
Nimfa koja je pisala poput demona.
Pojebala je pola Montparnassea između dva svjetska rata.
Predivna je. Obožavam je.
I tebi će se svidjeti. Gle.
Pročitaj ovo.
„Predivno je voljeti i istodobno biti slobodan.”
Ali ja nisam Francuskinja u 30-ima u Montparnasseu.
Ja sam vjeroučiteljica iz Pamplone.
Vjeroučiteljice iz Pamplone, pročitat ćeš ovu knjigu
i onda ćemo razgovarati.
Kad sam imala 13,
čula sam Božji glas, koji mi je pomagao i vodio me.
Taj glas
pojavio se oko podneva
jednog ljeta,
u vrtu mog oca.
I nikad više nisam bila sama
ni bespomoćna.
Ne bojim se osude drugih ljudi.
S Bogom prihvaćam ovaj žar koji nosim u sebi i umirem.
Zadržite moj pepeo.
Moje srce već čuje anđeoske glasove.
Dušo, došla si!
-Ne vjerujem! Je li ti se svidjelo? -Da.
-Nije. -Jest.
-Nimalo. -Bilo je odlično!
Sigurno?
Ma daj, naravno da joj se svidjelo. Rekla ti je to.
Idemo na pivo?
Usput, ja sam Ane.
Adela. Drago mi je.
-Znamo tko si. -Hej, što ćemo onda?
Idemo na pivo? Ideš?
Evo.
Popijem ovo pa idem.
Ma ne budi blesava.
Kao da nisi odavde.
Jedan, dva, tri!
Sviđa ti se?
I mali me blesan pita:
„Je li to prava krv? Moramo li je popiti?”
A ja mu kažem: „Kako bi mogla biti prava, Javiere? Ne budi blesav.”
Ali nisam mu to rekla.
Objasnila sam mu pretvorbu i sve to,
ali jadničak je plakao.
-Ne znam riječi! -Molim?
-Ne znam riječi! -Koje riječi?
Želiš li ući?
-Pričekaj ovdje. -Dobro.
Dođi.
Anonimno je, s početka 20. stoljeća.
Imitira školu Guida Renija.
Predivno je.
Vidiš li ove čiste dijelove? Gotovo cijelo lice.
Što je ovo? Je li pravo?
Da, donose nam ih na restauraciju.
-Molim? -To je tradicija.
-Pazi. Jako je krhko. -Dobro.
Oprezno.
Isabel, molim te.
Isabel…
Isabel, molim te, prestani.
Hoćeš malo akcije, mala?
Dosta. Skini je.
Nevjerojatno.
Što je?
Mislim da te Lucía zamrljala kad ste se opraštale.
Dobro ti stoji.
Ajme! Uplašila sam se.
Uplašila sam se.
-Halo? -Adela?
Što radiš tu tako kasno? Jesi li dobro?
Da, bez brige, tata. Samo sam htjela nešto odraditi.
Taksist Jesús prošao je pored i vidio da je otvoreno, pa me nazvao.
-Čekaj. -Molim?
-Hvala. -Što si rekla, Adela?
Kćeri? Jesi li tu? Daj se popni u kuću.
Adela, već je 12.15, čuješ li me?
Santiago je vani s tvojim ocem. Kaže da je došao po tebe.
Sad smo malo pripiti, pa ću ti pokazati nešto što će te razveseliti.
Ne!
Otkud ti to?
-Naslovnica je moja. -Nevjerojatno, zar ne?
Gle, Javierada 1988.
Gle, ovo je Fran.
A ova s bočicom je Maite.
A ovo je…
-Taj? -Kako se zvao?
-Eusebio. Sebi. -Sebi! U pravu si.
Čovječe.
-Kakva vremena. -Da.
Znaš li čega se najjasnije sjećam?
Tebe, uvečer,
sa šalicom nekog vrućeg napitka na vratima skloništa.
Čaj od kamilice.
I dalje ga pijem. Baka me naviknula.
Vidio sam te s prozora.
Izgledala si 20 godina starije od nas.
VRAĆAMO SE NAGODINU
Ja sam bio…
Što?
Bio sam lud za tobom.
Bilo bi mi puno lakše da si mi to tad rekao.
Bio sam budala, Adela. Kao i drugi.
Ne, Santi.
Ti si imao status.
Ajme, trči!
Brzo. Ovamo.
Adela, lud sam za tobom.
Ne znam vrijeđa li te to
ili misliš da je u redu…
Ništa ne znam.
Žao mi je.
Moram ići.
-Sretan Božić, Adela! -Sretan Božić, Adela!
Sretan Božić.
Meso je jako mekano.
Uvijek dobijem dobar komad.
-Da, baš je ukusno. -Jako dobro.
Vidjet ćemo kakva će biti polnoćka.
Prva je ovom svećeniku.
Ispast će mu hostije iz tih ručica.
Ne znam kako je završio ovdje.
-Biskup nam je dao odličan dar. -Da.
Dušo, šalili smo se.
Nije mi smiješno.
Pusti meni.
Hajde.
Ti ih briši.
Adela, znam da si u posljednje vrijeme nervozna,
ali bojim se da bi mogla nastradati.
To me plaši.
-Evo. -Mama.
Moram vidjeti ginekologa.
Opet ti o tome?
Pusti to. Ja ću.
Kako želiš.
„Ako mi duh i klone, ti mi pokazuješ put.
Nemam nijednog prijatelja koji je uza me.
Nemam se kamo skriti.
Nitko za moju dušu ne mari.
Zato počuj moj vapaj.
Izbavi me od gonitelja mojih jer su od mene snažniji.”
JEDNA PRIMLJENA PORUKA
„Sretan Božić, dušo.
Na Silvestrovo idemo u onaj bar u kostimima.
Hoćeš li s nama? Želim te vidjeti.
Isa.”
Dobro jutro. Za nekoliko sati pozdravljamo se s 1999. godinom.
Večeras ćemo otkriti što će se dogoditi s milenijskim bugom
u prvih nekoliko minuta novog milenija.
Sranje.
-Halo? -Adela, ovdje José.
Nađimo se.
Dođi sa mnom.
Kamo idemo? Moram ići kući na večeru.
Dobro. Hajde sa mnom.
Mala, već si pijana, a još nije ni ponoć.
Kad sam previše usamljen,
dođem ovamo i promatram ih.
Naravno, nikad ne uđem, ali…
Pa, to me usrećuje.
Kao da te upoznajem sa svojom obitelji.
Djeluju sretno.
Sad jesu. Obećavam ti.
Kad dođeš nekamo što smatraš svojim, svojim domom,
i kad si sa svojim ljudima, nema ljepšeg osjećaja.
I?
Santiago me poljubio.
Svidjelo mi se.
Jako.
Ali čim sam zažmirila,
vidjela sam samo njezino lice.
Lice one živahne maserke?
Da, Isabel.
Kad sam sa Santiagom,
osjećam se lijepo.
Ali kad sam s Isabel,
osjećam se slobodno.
A nikad nisam bila slobodna.
Uspjela sam
postati nevidljiva, José.
I biti potpuno sama.
Nije me bilo briga ni za što.
Za svoje tijelo, za neplodnost,
za lijekove…
Za sve to što nisam znala o sebi.
A sad…
Sad želim živjeti!
Sad želim da me dodiruju.
Želim da me mnogo dodiruju, razumiješ?
Muka mi je i kad pomislim da bih mogla imati svoj život.
Adela, draga,
život je strast.
Od Krista do Mónice Naranjo.
A kad potisneš strast, potisneš i život.
A taj osjećaj postane ogorčenost.
Nemoj biti ogorčena cijeli život.
-Već jesam! -Riješi se toga.
Odmah.
Sutra.
Ne poslije.
Strah koji sad osjećaš nije dovoljan. Moraš osjećati više straha.
Više želje. Više svega.
Gle,
kad…
Kad je Alonso umro…
ostala mi je samo neka divlja tama.
I jako sam se bojao. Jako.
Ali sve što sam proživio s njim,
što sam doživio prije njega,
sve što sam riskirao, sve što sam zgriješio
i što me činilo sretnim,
sve me to obavilo poput deke.
Utješilo me.
I kad sam se osjećao najgore,
Bog se pojavio kao rezultat mojih prijestupa.
Bum!
I sve je ispunio.
Sve.
Kao…
Kao da sam se odjednom jebao sa svim muškarcima u životu.
Neću ti lagati.
Alonso mi i dalje jako nedostaje.
Nisam imun na tugu, ali…
sad nikad nisam sam.
U crkvi služim Njemu,
ali kad pogledam vrata ovog bara,
vidim Njega.
Sretna Nova, mala!
Ali ja nemam život koji me tješi.
-Nemam tu deku. -Nađi je.
Potraži je. Pogriješi.
Zaprljaj ruke.
Istina je da dobro znaš što moraš učiniti.
Učini to. Razočaraj nekoga.
Kog briga, razočaraj sve nas.
Ostavi nas na cjedilu, učini nešto brutalno i neočekivano.
Učini to, dušo.
Učini to.
Sretna Nova godina, velečasni.
Sretna Nova, dijete.
Hej!
Adela!
Dođi! Pijemo žestice!
Stara.
Što je?
Adela!
Čekaj! Adela, čekaj!
Adela!
Adela, čekaj!
Adela, molim te, čekaj. Što je bilo?
-Želim ići, Isabel. -Daj me poslušaj.
To što si vidjela bilo je beznačajno, nije…
Stvarno sam te htjela vidjeti, dušo. Stvarno.
Ja sam kriva, Isabel. U redu je. Pusti me.
Sretna Nova godina!
Sretna vam 2000. godina!
Dobra večer, dušo.
-Smijem li? -Naravno, bako. Uđi.
Gle, ovo su moja teta Marga
i moja najstarija sestra Ernestina, pokoj joj duši.
Nazivali su ih muškaračama.
Nisu mogle imati djecu i nisu imale mjesečnicu,
ali bile su visoke i stasite.
-Poput mene. -Da.
Poput tebe.
Mama mi to nije rekla.
Tvoja te majka obožava,
ali prestravljena je otkako si se rodila.
Trudi se koliko može.
Onako kako je naučena.
Kao ja. Kao svi mi.
Jesu li bile sretne?
Pa, bilo je svega.
Nismo im olakšali život.
Nisu se udale.
Ali naslijedile su svoj novac
i nisu morale nikoga primiti u kuću,
što nije loše.
Ni u krevete.
Kako si pametna, bako.
Nisam dovoljno.
Sad ih razumijem, zahvaljujući tebi.
Ali sad je kasno.
Kad te netko sljedeći put nazove kobilom,
sjeti se da dolaziš iz obitelji snažnih kobila.
Jako je teško vidjeti, ali ako pogledaš sluznicu,
vidi se ožiljak.
Ne bih primijetio, Ángele.
Odlična prezentacija.
Gotovi smo, Adela. Možeš ustati.
Javi ako što trebaš, Carlose.
Hvala na svemu, Ángele.
-Bok. -Javit ću ti se.
Obuci se. Čekam te u ordinaciji.
Jako dobro, Adela.
Pokušat ću biti što jasniji.
Nemaš menstruaciju i ne možeš ostati trudna
jer nemaš maternicu.
Rođena si bez nje. I bez jajnika.
Umjesto toga imaš unutarnje gonade.
Unutarnje gonade.
Testise.
Da, ali nisu spušteni.
Znaš da se kod dječaka spuste pred kraj trudnoće.
Samo malo.
Rekli ste kod dječaka.
-Što to znači? -Slušaj.
Ne kažem da si muškarac.
Imaš vaginu. Malenu, ali imaš je.
Pregledom smo potvrdili
da si vjerojatno rođena s prevelikim klitorisom
i da si operirana kako bi ti genitalije izgledale normalno.
Odlično su to odradili.
Je li to uobičajeno?
Gotovo uvijek.
Liječnici su vjerojatno razgovarali s roditeljima i skupa donijeli odluku.
To je uobičajen zahvat u nekim slučajevima interseksualnosti.
-Interseksualnosti. -Da.
Adela, to je češće nego što misliš.
Te unutarnje gonade…
-Još ih imam? -Ne.
Vjerojatno su uklonjene u pubertetu.
To se obično radi kako bi se spriječili tumori.
Imala sam operaciju s 14 godina,
ali rekli su mi da je to bruh.
Možda je i bio.
Ali odmah su uklonili i to.
Ali to je kastracija.
Ta riječ ima veliku težinu, Adela.
Trebali su ti reći istinu.
I tvoj liječnik očito te nije pomno pratio nakon toga, ali…
Ne bih to tako nazvao.
Ali to je to.
Što ću sad?
Savjetovao bih ti da zaboraviš i nastaviš živjeti.
Ako želiš, možeš dolaziti na preglede.
A što ako prestanem uzimati lijekove?
Ne bih ti to preporučio. Tvoje tijelo treba hormone.
Kakva bih bila bez operacija i lijekova?
Kakva bih zbilja bila?
Adela, nemoj.
Nemoj.
Tvoj je dom uz mene.
MADRID, LIPANJ 2000. GODINE
„Vrijeme nam je za poziv.
Nadam se da si dobro i da si već glavni u tom baru.
Jako mi nedostaješ.
José.
P. S. Snovi mi ometaju mir.
U nekoj sam čudnoj dimenziji,
okružen plamenom zbog kojeg gorim od užitka.
Pojavi se anđeo ili arkanđeo, ne znam.”
Slučaj je lokalno poznat kao slučaj ubojite kume
te je izazvao veliku osudu među susjedima.
Tijekom premještaja Maríje Dolores
civilna garda i državna policija
dali su sve od sebe da spriječe linč.
Stalno lažu. Jadnica će završiti u zatvoru.
Svi se trude da je sjebu.
Majka te djevojke blati je svakom prilikom.
Ta majka gubi razum bez kćeri.
Osim toga, ogorčena je.
Slomljeno srce grize jače od psa.
Što ti kažeš, mali?
Kad god rulja krene u napad,
obično napadaju nekog nevinog iz nekog drugog razloga.
Slušaj, Isidoro.
Cijeli dan samo slušam druge.
-Još nešto? -Ništa, dragi. Hvala.
-Koliko sam dužan? -Tapasi i kola?
Petsto pedeset.
A. D., dođi ovamo kad stigneš.
Vidimo se poslije.
Mali, ne znam kako te još pitati za osobnu.
Ako dođe inspekcija, najebao sam.
Dosta je bilo.
Sutra je donesi.
U suprotnom ću naći nekog drugog.
Oprosti.
Patricia, trebaš pomoć?
Bez brige. Lakše je ići gore.
Dat ću ti to.
Moraš piškiti.
I reci Antoniju da se češće pere dolje.
Dobro. Hvala.
Testosteron djeluje, ha?
Dvije kutije.
Izvoli dvije.
-I dalje nemaš recept. -Nažalost, ne.
Neću ti uskratiti lijekove.
Ali važno je da ga tražiš od liječnika.
Evo. Na vama se uvijek odmah vidi.
Dolazili su mi nabildani likovi kao iz pornića…
Ne bi vjerovao kakvi su bili prije.
Vidjet ćeš za dva mjeseca.
-Bok. -Bok.
Bok.
A ja sam čekao.
Stvarno nemaš srama.
Nezamislivo je to što radiš. Jednog ću dana umrijeti od tuge.
-Kamo ćeš? -Ideš s nama?
Kamo ćeš?
Halo?
Adela, dušo, jesi li to ti? Jesi li dobro?
Reci nešto, molim te.
Dobar dan.
Bok. Jesi li dobro?
Da. Idem u krevet.
Hej, A. D., želimo razgovarati s tobom. Možeš li doći?
Neki drugi put. Jako sam umoran.
Gle, A. D., pokušali smo.
Različiti smo. I možda imaš svoje drame,
ali Ángela i ja drukčije gledamo na zajednički život. A to nije to.
Ne znamo kako ti pristupiti, A. D.
I žao nam je, ali možda ovo nije mjesto za tebe.
Ako smo te nekako uzrujali, reci, ali situacija je baš koma.
Ne mogu živjeti tako.
Isuse Kriste.
To je sve?
Ne razgovaraš s nama pola godine zbog toga?
Ne vjerujem.
Žao mi je.
Žao ti je, A. D.?
Zar misliš da se ja stvarno zovem Mačak?
Da mi mama ima osam cica i mijauče?
Ne.
Što misliš tko smo mi?
Vidio si da dovodim dečke, cure, dečke i cure…
-Koga god nađe. -A ona?
Ni ne zna čija je beba, pobogu.
Ne. Jedan od njih trojice.
Dvojica iz mog sela i hipi iz Njemačke koji je živio u špilji.
-Dosta. -Nadam se da nisam ja.
A. D., dragi,
znali smo.
To jest, pretpostavili smo. I nije nas briga.
Zato smo te i prihvatili.
Odlično se uklapaš u ovu kućicu drolja.
Zar ne, dušo?
I kod kuće ima neke knjige o kojima će Crkva jednog dana sigurno kukati.
Stvarno je svećenik? A ima takav glas?
I odlično izgleda.
Obožavam.
Ja sam samo šokirana antikvarijatom.
Sad mi sve ima smisla kad te gledam.
Malo me živcira što si tako zanimljiv.
-Dobro. -Gotov?
A vi?
Kako se stvarno zoveš, Mačak?
Još nismo tako bliski.
Ja sam iz Tacorontea, s Tenerifa.
Nazdravlje, gospode markize.
Radim od kuće, stavljam pozivnice u omotnice,
sastavljam olovke i još štošta.
-A tvoja obitelj? -Kao i kod tebe.
Volim ih. Dobri su.
Mogu ih posjetiti kad god želim,
ali morala bih prijeći preko nečega što ne želim.
A tvoji?
Otac mi je stolar. Veliki fašist.
Mama je predivna žena.
I jako je pametna.
Ali pogriješila je kad se udala za životinju.
S njom razgovaram svaki tjedan. S njim ne.
Nisi li ti restaurator?
Nježno ga primi. Kao kist.
Udahni kao da si izbjegao obvezu koju nisi htio ispuniti.
Tako.
Da vidim.
Jedna fotka.
Predivno.
Prvi džoint, ha?
Ljudi, uza svu dramu kod kuće
zaboravio sam vam reći nešto važno.
Danas sam izgubio posao.
I imam još samo za dva mjeseca stanarine.
On i ja poznajemo samo neizvjesnost, dragi.
Dva su mjeseca vječnost.
Nešto ćeš naći.
Naravno.
-Hajde, unutra. -Idemo.
Dobro.
Ne, dragi, ne.
Večeras je prvo poglavlje potrage za izgubljenim vremenom.
Ideš sa mnom.
Nešto prolazno, pomalo umjetno
Moje zlatne djevojke.
Kao udar struje
Koji bi te mogao ubiti
Alana!
Što ima?
Predivna si. Predugo se nismo vidjeli.
Vidimo se. Vodim ga u obilazak.
Dobro.
Yogurina, koliko cica.
Ima okus po mlijeku. Bok.
Moglo bi te ubiti…
Roberta!
Ljubavi.
Ona je nimfomanka. Najbolja je.
La Prohibida.
Dosta je. Hvala.
Idemo do nje. Ne boj se, prijateljica je.
Prohibida!
-Bok. -Bok!
A tko ti je ovaj peder?
Ja sam A. D.
-Ade? -A. D.
Aha, kao adekvatan.
Znaš, ako želiš, bio bi mi adekvatan.
Trebate što? Jaje na oko?
Imamo sve, draga.
-Vidimo se? -Naravno.
Doslovno bi ti ispekla jaje.
Piće?
Cris.
-Bok, Mačkice! -Bok, princezo.
-Što ima, zgodni? -Kod tebe?
-Što ćeš? -Dvije votke s limunom.
Opet neki novi peder?
Kako si? Ja sam Cristi.
-Dobro došao u ludnicu. -Samo sipaj, ne štedi.
Mačkice, previše sam te razmazila.
Hvala. Najbolja si.
Daj mi cigaretu i kvit smo. Mrtva sam.
-Dobro. -Zabavite se.
Nemam četiri ruke.
Samo dvije. Inače ne bih bila tu.
Nazvale su me pederom. Obje.
Poliži.
„Peder” je jedina riječ u jeziku
koja je u jednini, u množini, muški, ženski i srednji rod…
„Peder” predstavlja san.
Ne ide to tako.
Misliš?
Pederu, začepi, nećeš vjerovati što ću ti sad reći!
Vidiš?
Ne obraćam se vama, egomanijaci.
Moja pjesma.
Idemo plesati?
Prolazim! Moja pjesma!
Ti
Evo što moraš učiniti
Spremi se i iziđi
S modernim ljudima
Pleši u diskoteci
Moraš imati
Svoju diplomu
Gle, ne moraš nikoga usrećiti.
Hoćemo plesati?
Ako želiš uspjeti
I evo što još moraš učiniti
Nosi kaput naopako
I evo što još moraš učiniti
Upiši tečaj engleskog
Evo što moraš učiniti
Evo što mi moramo učiniti
Imati vlastiti stil
Ne smijemo ni odustati
Zbog straha od mišljenja drugih
I na kraju ojačati prijateljstvo
Samo malo…
Znaš na koga mislim?
Pričao sam ti o sintetičkoj smoli Jacksona Pollocka. Znaš?
Zbunjen sam. Ti si kao enciklopedija.
Dobro došao kući.
-Laku noć. -Laku noć.
Dođi. Nemoj spavati sam.
Molim?
Nemoj spavati sam. Dođi.
Ramón Vicente.
Mačak. To mu je ime.
-Tko je? -Patricia je, mali.
-Dođi dolje. -Patricia.
Što radiš tu? Tko ti je dao adresu?
Isidoro. I budi sretan što sam ja tu.
Bijesan je.
Ako te poslao, reci mu da mi je žao ili što god, ali ne vraćam se.
Daj se smiri, ministrante. Jebeš Isidora.
Došla sam vidjeti tebe.
Dobro, hvala.
Ali u složenoj sam situaciji.
Moram razmisliti, a za to mi treba san.
Trebaju ti posao i osobna.
Pridrži.
Kamo ideš?
Ne mogu ti pomoći s osobnom, ali mogu s poslom.
Gle, užasan si kao konobar.
Ali vidjela sam kako se krećeš. Graciozan si i imaš manire.
Hotel ili luksuzna trgovina?
-Tata ima antikvarijat. -Vidiš? Savršeno.
Trebam nekog poput tebe.
Platit ću ti 25 000 pezeta mjesečno više od njega. Što kažeš?
Kakav je to posao?
Imam jako slatku podružnicu banke.
Sinoć si se napio i postao glup.
-Nisam htio biti bezobrazan, Patricia. -Kurva sam, A. D., nisam fašist.
Možeš to reći naglas.
Dobro, ali neću spavati ni s kim za novac.
-Daj stani. Imam tvoju torbicu. -To s kim spavaš tvoja je stvar.
Trebam dvije stvari od tebe.
Prva je da radiš na recepciji.
Dakle, nije to što misliš.
A druga da mi budeš osobni asistent.
Zašto mi želiš pomoći?
Zato što si mi u baru jedini pomagao sići niz stube.
Taksi! Hajde, idemo.
Odmah krećeš. Ideš sa mnom u kliniku.
Čekaj, Patricia, smrdim. Trebaju mi kava i tuš.
Nemamo vremena. Dobar si.
Izgledaš kao Pasolinijev žigolo. Hajde.
Nadam se da ćeš meni dati osobnu bez problema.
U redu?
U redu.
Hvala.
Stigli smo.
Dobro jutro, Patricia. Kako si?
-'Jutro. -Bok.
-Brzo će te zvati. -Hvala.
Baš sam opuštena.
To sam i htjela.
Probudilo me vlastito hrkanje.
Tu si.
Pozvat ću taksi. Čekam te vani.
Kako si?
Rano si ustao.
Imam posao.
Već?
Čovječe.
Impresivno.
Gdje?
Kod jedne žene iz bara.
Trebat će nam taj novac. Amadeo nam diže stanarinu.
Četrdeset tisuća pezeta. Seronja.
Ángela će najebati. I ja isto.
Hej, moram ići.
Moram na posao.
Možeš li ga presvući kad podrigne? Sumnjiv mi je.
Sve je u Ángelinoj sobi. U donjem ormaru.
Slobodno traži.
Sve u redu?
Da.
Prije nego što otvoriš vrata, moraš potvrditi detalje.
Tko je klijent, komu je došao,
u koju sobu ide i što treba.
Uzmeš im kaput i što god imaju
i staviš to u ormar nasuprot pulta.
Ovdje ćeš raditi.
Većinom nas zovu na telefon
da zatraže naše usluge.
Samo ćeš jednom tražiti ime
i nikad ga nećeš izgovoriti, u redu?
-Da ih pitam što žele ili ne? -Ne.
Nikad nemoj pitati.
Prvi je put uvijek sa mnom i to je najvažnije.
Moraju mi reći što žele i kojim putem žele ići.
Ako ne znaju, ja ih moram voditi.
Ovo je soba Versailles.
Tu radi Madam Vega.
Hajde.
Ovo je medicinska soba.
Tu radi Madam Altair.
A to se koristi za…
Nikad…
I ovo je jako važno, A. D.
Nikad ne osuđuj one koji dolaze.
Moraš biti hrabar da prihvatiš svoje želje i povjeriš ih drugoj osobi.
To je svetinja.
A ovdje ja radim. U tamnici.
A. D.,
upamti jedno.
Od trenutka kad dođeš do trenutka kad odeš,
obraćat ćeš mi se kao Gospodarice Feli ili Madam Feli.
Razumijem.
Ovo je garderoba. Uvijek pokucaj prije ulaska.
Nekidan sam nosila svinjsku masku.
-To je bio Fernando? -Da.
Djevojke.
-Kako si, slatki? -Dobro.
Jako mi se sviđa, Gospodarice.
Drago mi je, A. D.
I meni je drago.
A. D., klijenti se presvlače u sobama.
Ti pripremi sve i unesi prije dolaska.
Ovo ti je uniforma. Imaš dvije.
Krećemo za jedan sat.
Pitaj što god te zanima.
Ne razumije.
Djevojke, idite vi, može? Vidimo se sutra.
-Ćao. -Vidimo se, Isa.
Čini se da mi je sudbina raditi sa staricama u tvom životu.
Da te Patricia čuje da govoriš da je starica, ubila bi te.
Idem ovuda.
Koliko si već u Madridu?
Odradila sam zamjenu
jedan mjesec nakon tvog nestanka.
I, kako si?
Dušo, ne znam mogu li sad ovo.
Čavrljati s nekim koga sam slučajno srela…
Ne znam želim li ti reći što radim tu.
Razumijem. Ne znam što reći. Oprosti.
Jesi li zato tako otišao?
Ne osuđujem te.
Stvarno.
Ali kad sam te vidjela takvog, iznenadila sam se.
Često sam se pitala kako bi izgledalo da se sretnemo,
ali ovo mi nije ni palo na pamet.
Naravno.
Zašto si došao?
Zato što sam jednom pobjegao i ne želim to opet učiniti.
Mogu li ti dati broj?
Već ga imam.
Imam novi.
Onda ga želim.
Reci.
-655. -Da.
34-72-85.
-Kako da te spremim? -A. D.
Nisi previše razmišljao.
-Laku noć, A. D. -Laku noć.
Dobro ti ide.
Baka mi je dijabetičarka.
Kako su prošli prvi dani?
Dobro. Brzo se navikavam.
I ja mislim. Jako ti dobro ide.
-Drago mi je što si tu. -Hvala, Gospodarice.
Kad smo nasamo, zovi me Patricia.
Želiš li na večeru kod mene?
Skuhala sam sjajan ajoblanco.
Ne, hvala, Patricia.
Kako želiš, mali. Brzo ću doći.
GERTRUDE STEIN AUTOBIOGRAFIJA ALICE B. TOKLAS
Da?
Upravo sam izišla s nepodnošljive predstave.
-Bila je tako loša? -Bila je sjajna.
Ali ne mogu to podnijeti.
-Jesi još tu? -Jesam.
Stalno razmišljam o tebi.
I ja o tebi. I nije mi smiješno.
Mjesecima sam se stalno pitala
što je bilo kad sam te vidjela u Pamploni.
Bila si jedino što mi se dogodilo, Isabel.
Nisam znao što učiniti.
Ne znam ni sad.
Da, dušo, ali ja šizim jer…
Ne znam tko si.
To jest, znam, to si ti, ali…
Jebote, zaljubila sam se. I briga me što ti govorim.
Zaljubila sam se u viktorijansku vjeroučiteljicu, u gospođicu, a sad si…
Ne znam, neki čudni model za Calvin Klein.
Ne znam što ti reći.
Gle, ne idem spavati.
A ti mi zvučiš vrlo budno.
Hoćemo se naći?
Hoćeš? Upravo sam to kupila.
Što si gledala?
Novu verziju Sluškinja.
Sa spektakularnim glumicama.
Jesi li ti glumila u čemu?
Nisam, ali rado bih.
Zato sam i došla, da glumim, ne da masiram, ali…
Ovaj me grad proždire četiri mjeseca.
Volio sam gledati kako glumiš.
Ne zezaj me, Adela.
Oprosti, A. D.
Samo te udario jebeni oksitocin.
Ne govori to.
Bila sam iskrena.
Gle, vidjela sam kako gledaš onu sliku
koju si mi pokazao
i kako si izgovorio ime slikara… Kako se ono zvao?
-Guido Reni. -Tako je, Guido Reni.
Nikad nisam čula za njega.
Hoću reći da sam vidjela kako izgledaš kad te nešto oduševi.
Ne znaš kako je gledati žene koje su rođene za glumu
i uspoređivati se s njima.
Proklete bile. Kako izgovaraju riječi s autoritetom,
ali istodobno i s nekakvom lakoćom.
Odjednom se fizički promijene.
One su…
Neodoljive su.
Čujem se kako govorim isto to istom intonacijom
i puna sam emocija, ali osjećam se ružno.
Ne znam kako to objasniti, ali…
Osjećam se ružno i sramim se.
-S druge strane nije loše. -Da.
Ne, mislim…
Za najbolje trenutke mog života
zaslužna je ljepota koju su stvorili drugi.
I, naravno, znam kako je to biti ružna osoba u grupi.
Ne da se osjećam tako, već da jesam.
I da mi to govore.
Ljudi nemaju pojma.
Baš tako.
Znaš li da sam posjetila tvog svećenika?
Stvarno?
Kad si nestao.
Jednom sam čula njegovo ime, bila si pijana.
Bio si pijan. Oprosti.
Ali znala sam da ti je stalo do njega.
I, kako je prošlo?
Bio je šarmantan.
Pomogao mi je malo te shvatiti.
Povremeno mi se javlja. Zna da smo se sreli ovdje.
Nije mi spomenuo.
Sigurno čeka da ti njemu kažeš.
Stvarno te poštuje.
O, Bože.
Obožavam ovo mjesto.
Često dolazim ovamo. I pozdravljam ekipu koja traži seks.
„Prošle sam te subote sanjao. Imali smo bend,
ali nismo pjevali i skužili su nas.
Nedostaje mi to da iznenada dođeš po savjet u suzama.
Osjećao sam se kao Konfucije.
Volim te.
P. S. 'Da nisam stvorila svoj svijet,
sigurno bih umrla u tuđima.'
Naša Anaïs.”
Trajalo je sat i pol.
Dobro da je zaspao, gotovo sam se upiškila.
Sinoć si kasno došao?
Posao.
Možeš li mi nalakirati ovu ruku? Ja ne mogu.
Sigurno je Mačak.
Probudit će malog. Možeš li otvoriti?
Što je, jesi pijan?
Tu ste, znao sam.
Amadeo, što je?
Moramo razgovarati.
Za to postoje zvono i telefon.
Za razgovor. Ne možete ovako.
Zašto ne? Ako vam je savjest čista.
Ovo je moja kuća.
Ne. Ovo je vaša nekretnina, ne vaša kuća.
Zato vam plaćamo.
Slušajte, djeco.
Ne želim, ali moram vam povisiti stanarinu.
S obzirom na sve nemam izbora.
A tu je i beba. Zato sam tu.
Kakva beba?
-Moj sin? -Da, tvoj sin.
Ángeles, neki su se žalili.
Ovdje ima starijih i radije bih stanare bez djece.
Tko se od susjeda žalio?
Neću im zabiti nož u leđa, Ángeles.
Zovem se Ángela. Án-ge-la.
I dosta mi je tvojih frazema. Prestani.
Znaš što? Idemo obići susjede.
Da vidimo tko se žalio na bebu.
-Pobogu, smiri se. -O, ne.
-Neću se smiriti. -To nije rješenje.
Zar ne čuješ? Plače.
Plače kao ranjena srna!
-Što je, Ángela? -Smeta li ti moja beba?
Ne, otkud ti to?
Ovaj čovjek kaže da smeta susjedima.
Nisam mislio na njega. Čuju ga na šestom katu.
Ali to nije sve. I stanarina i sve ostalo.
Nazovi nas i reci što je, pa ćemo razgovarati.
Zar želiš da mi sin bude beskućnik?
Ne možemo razgovarati. Uvijek je isto.
Što se događa?
Podiže nam stanarinu.
Izgledaš uzrujano.
Kaže da beba smeta susjedima.
Pa slušaj kako plače. Čuje se na cijelom stubištu.
Žao mi je, Amadeo, ja ništa ne čujem.
Čekaj.
Molim? Ne zajebavaj me.
Ne. Ne čujem plač.
Žao mi je.
Hajde, unutra.
Razgovarat ćemo neki drugi dan.
Drago mi je što smo se vidjeli.
Otkud nam novac, jebote?
Kvragu! Imate jedan mjesec!
Kakav šupak.
Slušaj, mali. Dođi.
Pomozi mi s čizmom.
Kakvo olakšanje.
Izgledaju strašno.
-Izmasirat ću ih. -Dobro.
Nastavi.
Kako dobro.
Moraš prestati, Feli.
Osim toga, sve sam nespretnija.
Nastavi.
Boli, ali godi mi.
Sva sreća što imam njih.
-I one tebe. -Da, i one mene.
Sretna sam što će sve ovo opstati.
Možda se nagodinu povučem.
Dobro će ti doći odmor.
A ovdje ima posla. Bit će ti dobro.
A što ti želiš raditi?
Ja? Dobro mi je ovdje. Sviđa mi se.
Jako si talentiran i pametan. Nećeš zauvijek biti tu.
Zasad nam to svima odgovara,
ali pitam te što ti želiš.
Ne znam, Patricia.
Znaš što sam primijetila na korzetu?
Što?
Da miriše na tebe.
Ne na tvoju jeftinu kremu za ruke.
Ne. Na tebe.
Obukao sam ga kad sam ga šivao da…
Bez brige. Ne osuđujem te.
Ti si jedan od nas. Dio si kuće Madam Feline.
Slobodno ga nosi, samo ga očisti.
Dođi. Sjedni.
Što želiš od mene? Što da ti kažem?
Kako si odlučio biti svoj? Kako si krenuo s hormonima?
Otkud sad to?
Zato što te sad pitam.
Ne znam. Nedavno. Kad sam otišao od roditelja.
Ali sigurno si razmišljao o tome i prije.
Nema pravog odgovora. Samo me zanima.
Ne znam, Patricia.
Operirali su me bez moje dozvole.
Više za njihovo dobro nego za moje.
Razumijem.
Uzeo si uzde u svoje ruke.
Naravno.
Nekad se moraš pobuniti i jednostavno odjebati druge.
To što su mi učinili ne može se poništiti.
Kad se osjećaju nesigurno, ljudi znaju biti jako okrutni, A. D.
Takav ti je svijet.
Ono što je normalno samo je izgovor kako bi kukavice živjele u miru.
Čak i donose zakone.
Pomozi mi da ustanem.
-Sigurno? -Da, daj mi moju štaku.
Idemo do zrcala.
Znaš li kako sam znala da sam žena?
-Ne. -Odgovor nije tu.
A nije ni ovo sranje.
Ovo me ne čini ženom.
A ni ovo.
To ne govori ništa o meni.
Žena sam jer to osjećam u sebi, A. D.
Sve što kažem, činim
i osjećam…
Sve što me boli i sve što me usrećuje
dolazi odavde.
Iznutra, A. D.
I da ne slušam taj glas, to bi me sigurno ubilo.
Trunula bih.
Ne možeš pobjeći od onog što osjećaš u sebi.
Ne možeš.
Što ti osjećaš?
Ništa.
U meni je praznina.
Osjećam samo bijes.
Trebalo je imati muda da to učiniš.
Ali i dalje nesvjesno slušaš druge.
Bijes sve izjednačava na grozan način.
Tebe i mene slično mrze.
Ali nismo isti, dragi.
Dođi. Dođi k meni.
-Jesi li dobro? -Jesam.
Oprosti.
„Pokušat ću sve popraviti.
Vjerujte mi.
Ángela, morat ćeš me mijenjati jedan dan na poslu.
Dođi u podne na adresu Paseo del Pintor Rosales 118, 1A.
Reci Patriciji da te ja šaljem.
Volim vas, A.”
Dobar dan.
-Mogla bih ga pojesti. Smijem li? -Ne.
Bok, slatkice.
Uđi. Imaš li termin?
Ne, A. D. me šalje.
Tražim Patriciju.
-Dobro. Samo trenutak. -U redu.
Napisao je da će riješiti to s novcem
i rekao mi da dođem ovamo.
Navodno samo danas ako sam dobro shvatila.
Jebote, kakav tip.
Čuva više tajni od palače Linares.
Nego, da ti objasnim?
Samo ne znam što s njim.
Nema ga tko čuvati. Drugi cimer nije kod kuće.
Bez brige. To nije problem.
Dođi, maco.
Dođi.
Ustani.
Liječnik je. Ima troje djece i bit će tu cijeli dan.
On će ga čuvati.
Mog sina?
Bez brige, bit će dobro.
Halo?
Bok, Santiago.
Trebao bih poklopiti.
Trebao bi, ali nemoj, molim te.
Trebam tvoju pomoć.
Adela, što se događa?
Sigurno nije ozbiljno.
Ništa, Santiago. Dobro sam.
-Ali samo ti mi možeš pomoći. -Naravno.
Adela, dođi u Pamplonu pa ćeš mi ispričati.
Nitko ne mora znati da si tu ako to ne želiš.
Adela, jesi tu?
Da, jesam.
Santiago, imam financijskih problema i treba mi moj novac.
Kakva drskost, Adela.
Nevjerojatno.
Šest mjeseci ni glasa od tebe.
Svašta mi se vrtjelo po glavi.
Tvoji ne razgovaraju sa mnom.
Molio sam velečasnog José Mariju da mi kaže jesi li živa.
I prvi put kad me nazoveš, tražiš novac.
Samo tomu služim.
Nije tako, Santiago.
Nisam mogla razgovarati s tobom.
Zato što bih se onda morala vratiti, ali nisam to mogla.
Oprosti mi, Santiago. Molim te.
Zar nisam zaslužio objašnjenje?
Sve bih razumio.
Čovječe, Adela…
Poljubili smo se prije tvog nestanka.
Jako mi je žao.
Ulaganje nije isto kao kad držiš novac na banci.
Postoje uvjeti i nije ga lako povući.
I dalje imaš isti račun?
Da.
Prebacit ću ti uloženo sa svog računa
i zadržati obveznice, može?
Savršeno.
Hvala ti, Santiago.
Ne znam što reći.
Nemaš što više reći.
Čekaj. Nemoj poklopiti.
Da sam ostala,
da sam mogla ostati,
bila bih s tobom i to bi bilo savršeno.
Valjda ćeš naći što trebaš.
I ti, Santiago.
Znam što me čeka.
Deset ulica i 99 ljudi.
ANTIKVARIJAT DE JUAN
Jesi zvala vodoinstalatera?
Nisam stigla. Oprosti.
-Strop će nam se urušiti na glavu. -Znam.
-Što je? -Da vidimo.
Hvala Bogu.
Gdje si bio? Brinuli smo se.
Je li se što dogodilo?
Stanarina je riješena. Ne brinite se.
-Kako da se ne brinemo? -Ángela.
Poslije ćemo razgovarati.
Ne razumijem.
Bok, dragi.
Nedostajao si nam, ali prijateljica ti je bila dobra.
Želiš razgovarati?
Da naručimo kinesku?
Nisam gladan. Hvala ti, Lidia.
U redu.
Ako se predomisliš,
moja su ti vrata uvijek otvorena.
I svačija.
A ako se sramiš,
znaj da se mi svaki dan nosimo sa sramom.
-I pretvaramo ga u sreću. -Tako je.
I nemoj predugo ostati.
Da, pusti to. Ja ću dovršiti.
Bok.
Laku noć.
A. D.!
A. D., što radiš? Što je?
A. D., prestani.
-Pusti me. -Prestani.
Slušaj me, dragi.
Preplašit ćeš bebu.
Tako.
Ángela. Tu smo.
-Uz tebe smo. -Ne želim da mu se išta dogodi.
Mom tijelu.
Ángela.
-U redu je. -Ne želim da mu se išta dogodi.
-Mom tijelu. -Ništa mu se neće dogoditi.
Obećavam ti. Zajedno ćemo voditi brigu o tome.
-Zar ne? -Naravno, ljubavi.
Naravno.
Ništa mu se neće dogoditi.
Dobro? Uz tebe smo.
U redu je.
Cijelu si noć pričao u snu.
Što sam rekao?
Ne znam. U jednom si trenu pitao za Deset zapovijedi.
Zašto si došla?
Zato što su mi…
rekli kako si
i zato što
ne mogu bez tebe.
I zato što, kao što sam rekla, prezirem bol, A. D.
Želim da izgovoriš moje ime.
Prezirem bol. I tvoju i svoju, Adela.
Nedostajalo mi je.
Meni govoriš, gospođice?
Što ćemo sad?
Ustrajemo.
Ustrajemo, dušo. Ustrajemo.
Hajde, ustani.
Van iz kreveta.
Ustaj, tijelo je lijeno i voli mirovati. Hajde.
Gle.
„Moramo slaviti i veseliti se
jer tvoj brat, tvoja sestra ili ova spodoba
bijaše mrtva i sad je živa.
Bijaše izgubljena, ali našli smo je.”
Budalo blesava.
Što radiš ovdje?
Bog djeluje na tajanstvene načine.
Zar ćeš sad govoriti kao svećenik?
Zbog njih dvoje.
Nazvali su me i rekli kako si pa sam odmah došao.
Hajde, idemo na balkon.
-Ulica je predivna, vidjet ćeš. -Hajde.
Gle.
Želiš li ići dolje?
Sutra.
Sutra. Dobro.
Nisam samo tišina
Nisam rana koju nisam mogla izliječiti
Nisam samo strah u zrcalu
Koji je odgurnuo One koji su me htjeli prigrliti
Iza sebe ostavljam odraz Koji mi je stvarao sumnju
Stavljam se u svoje ruke
Polako otkrivam samu sebe
Moje je tijelo moj dom
Ja sam svoj dom
Više se ne skrivam u starim lažima
Ne šutim samo da očuvam mir
U očima nosim svjetlo koje dolazi
Svoja sam zastava
Čvrsto stojim u svome miru
I s vjetrom
Krenem plesati
Stavljam se u svoje ruke
MOJA DRAGA SEÑORITA
Polako otkrivam samu sebe
Moje je tijelo moj dom
Ja sam svoj dom
Biram svjetlo
Biram svoje korake
Biram svoje ime
Biram svoju ljubav
Suočavam se sa svojim sjenama
S krivnjom i krinkama
Prigrlit ću djevojku
Koja nije znala zavapiti
Prigrlit ću bijes
Koji me nekoć ušutkavao
I naviku
Da zadržavam dah
Ostavljam odraz
Koji mi je budio sumnju
Ostavljam pogled
Koji me pokušao sputati
I ja dolazim u muzeje kad se osjećam usamljeno.
-Znaš li zašto? -Zašto?
Zato što je ovdje tako mirno i tiho.
A kad odem van,
život me opet iznenadi svojom vrevom.
Ne osjećate li se još usamljenijom vani?
Ponekad.
Ali osjećam se živom.
A živjeti je predivno.
Gospođice.
Molim vas, pomozite mi do izlaza.
Hvala.
Stavljam se u svoje ruke
Polako otkrivam samu sebe
Moje je tijelo moj dom
Ja sam svoj dom
Biram svjetlo
Biram svoje korake
Biram svoje ime
Biram svoju ljubav
Prijevod titlova: Matej Ivanković