‫זה כאב לה?‬ ‫-מה?‬
‫לא, לא כואב לה. היא אף פעם לא מתלוננת.‬
‫היא אפילו לא התעוררה כשהחלפתי לה.‬
‫אתה יודע שהיא לא סובלת.‬
‫אתה זה שסובל.‬
‫אתה מתבייש.‬
‫ילדה קטנה שלי.‬
‫- פמפלונה, נובמבר, 1973 -‬
‫את יפהפייה.‬
‫תהיה שם כשאני רוחצת אותה.‬ ‫תחזיק אותה. אתה תתגבר על זה.‬
‫תראה אותה.‬
‫תראה כמה היא יפה.‬
‫אני לא רוצה שהיא תגמור כמוהן.‬
‫אתה לא יודע על החיים שלהן.‬ ‫לא ראית אותן כבר 40 שנה.‬
‫מה אתה יודע על החיים של מישהו?‬
‫אבל אני יודעת איך החיים שלה יהיו.‬
‫כי הבית שלה עם אימא שלה.‬
‫מה נעשה?‬
‫נעשה מה שהרופאים אמרו.‬
‫בהקדם האפשרי.‬
‫היא לא תדע לעולם.‬
‫איש לא ידע.‬
‫יהיו לה חיים רגילים. רגילים לגמרי.‬
‫ואתה תפסיק עם השטויות האלו.‬
‫אתה תאהב את הבת שלך ותהיה אבא אמיתי.‬
‫תוכל לעשות את זה?‬ ‫-אני כבר אוהב אותה.‬
‫אעשה כל מה שיידרש.‬
‫כל דבר, יקירתי.‬
‫אימא שלך תהיה איתך תמיד.‬
‫תמיד.‬
‫- סניוריטה יקרה -‬
‫סניוריטה! שלום!‬
‫- עתיקות דה חואן -‬
‫- פמפלונה, דצמבר 1999 -‬
‫"הכרזתנו הבל,‬
‫"וגם אמונתכם הבל."‬
‫כלומר שאם ישו לא קם מהמתים,‬
‫הכנסייה צריכה לשמור על שתיקה.‬
‫למחוא כף לאפיפיור זה חטא, סניוריטה?‬
‫לא, זה לא חטא, אבל זה גם לא הדיבר הרביעי.‬
‫אז מותר לי למחוא כף כשהוא בטלוויזיה?‬
‫הוא מרתק אותי.‬
‫כן, אתה יכול אם הוא מרתק אותך, חאבייר,‬
‫אבל אתה לא חייב,‬
‫בניגוד לעשרת הדיברות,‬ ‫שהן חובה לכל הקתולים.‬
‫תודה, סניוריטה. דאגתי.‬
‫מחיאות כף לאפיפיור, זמננו תם.‬
‫תזכרו לעבור על המזמורים. הקונצרט מתקרב.‬
‫תסדרו את השולחנות שלכם, בבקשה.‬
‫בנוגע לפרשיית רצח רוסיו ונינקוף.‬
‫מקורות מהמשפחה שוחחו עם צוות התחנה‬
‫ואישרו שהרוצח לכאורה של הנערה בת ה-19‬
‫היה ודאי מישהו שהיא בטחה בו.‬
‫כן. אומרים שזאת החברה של אימא שלה.‬
‫זו עם השיער הקצר שמתנהגת כמו בוסית.‬
‫סבתא, אנשים אוהבים לרכל.‬
‫מי אומר את זה?‬
‫אני לא אומרת שהיא אשמה,‬
‫אבל היא לא משתדלת במיוחד.‬
‫היא מסתכלת על אנשים בזעף. לא ייאמן.‬
‫רואים שהיא לא גברת.‬
‫יש שיגידו אותו דבר עליי, סבתא,‬
‫שאני לא נראית כמו גברת.‬
‫המשפחה הזאת חוותה מספיק טרגדיות‬ ‫גם בלי לחשוב שיש רוצחת ביניהם.‬
‫את? כמו האישה ההיא?‬
‫בבקשה! זה לא יעלה על הדעת.‬
‫יש לך פנים נקיות של אדם טוב.‬
‫הנה זה מתחיל שוב!‬
‫בסדר, אז לכלוא את כל הנשים הלא חברותיות,‬
‫המכוערות ואלו שלא מתנהגות כמו גברות?‬
‫עד שרק הטובות…‬
‫סבתא!‬
‫רגע, סבתא.‬
‫אדלה, ילדה.‬
‫מה קרה?‬
‫סבתא!‬
‫אל תזוזי. תכף תגיע עזרה.‬
‫תראו מה זה.‬
‫זו חייבת להיות את, אדלה, נכון?‬
‫תראי.‬ ‫-סליחה.‬
‫את רואה איך פגעת בי? דחפת אותי למדרכה.‬
‫סליחה.‬ ‫-תחסכי ממני את המבט הטיפשי. תראי!‬
‫את רואה מה עשית?‬
‫אני ממש מצטערת, בגוניה.‬ ‫דיברתי עם סבתי ודעתי הוסחה.‬
‫סבתא שלך באוטו?‬ ‫-את בסדר?‬
‫אתקשר לאחי כי עכשיו הלחצת אותי.‬
‫אני בלחץ.‬ ‫-הלו?‬
‫עשינו תאונה.‬
‫בפינת דוקה דה אאומאדה וקורטס דה נווארה.‬
‫אישה מבוגרת.‬
‫תמהרו, בבקשה.‬
‫שלום.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר. סבתא שלי במכונית.‬
‫אל תדאגי. אנחנו מטפלים בה.‬
‫תני לי לבדוק אותך.‬
‫אמרתי שאני בסדר!‬
‫תניחי לי, בבקשה.‬
‫מרגע זה, את אחראית‬ ‫אם יקרה לך משהו, זה ברור?‬
‫סבתא, אני אסע עם המשטרה.‬
‫ניסע אחרי האמבולנס לבית החולים.‬
‫אפגוש אותך שם.‬
‫כן, יקירה. כן.‬
‫אל תדאגי, אדלינה. אני אסע עם הנכדה שלך.‬
‫- פלור ג'אגי, שנות העונש המאושרות -‬
‫לא ידעתי שחזרת.‬
‫מספטמבר.‬
‫סליחה שלא באתי להגיד שלום,‬
‫אבל לא היה לי זמן לנשום.‬
‫אבא שלי משאיר אותי אחראי ו…‬
‫אני צריך להשלים הרבה.‬
‫אז אתה לא חוזר ללונדון?‬
‫הייתי נשאר, כמובן.‬
‫אבל ידעתי שזה יהיה ככה.‬
‫קיוויתי שאבא שלי, בהיותו מי שהוא,‬
‫יפרוש מאוחר יותר, או לעולם לא.‬
‫אבל לא.‬
‫איך היה לך שם?‬
‫היית מאושר?‬
‫כן.‬
‫זו עיר שלא נגמרת.‬
‫אני לא רוצה להיות לא הוגן‬ ‫כלפי פמפלונה או חיינו כאן,‬
‫אבל פמפלונה שלנו, שלך ושלי,‬
‫קטנה מאוד.‬
‫אנחנו חיים בקרב 100 אנשים בעשרה רחובות.‬
‫וכמובן, כשמגיעים ללונדון‬
‫העולם נהפך לעצום.‬
‫ואז צריך לחזור.‬
‫אדלינה, עשי כפי שהרופא אמר.‬
‫הליכות איטיות…‬
‫טוב מאוד.‬ ‫-לעולם לא לבד.‬
‫הנכדה שלי.‬ ‫-כל כך גבוהה ויפה.‬
‫כן.‬ ‫-יופי, נלך אליה.‬
‫איפה היית?‬
‫ערב טוב.‬
‫סבתא הגיעה בשלום?‬
‫איפה היית, אדלה?‬
‫חזרתי ברגל.‬
‫זה נראה לך נורמלי?‬
‫אבא, אנחנו בסדר.‬
‫הייתי מתוחה ורציתי קצת אוויר.‬
‫אתם חושבים שהכול פשוט.‬
‫אז קחי לך אוויר. אל תחשבי עלינו.‬
‫אדלה, אבא שלך צודק.‬
‫המעשה האחראי זה‬ ‫להתמודד עם דברים ולחזור הביתה.‬
‫בסך הכול הלכתי ברגל. אני מצטערת.‬
‫יש אוכל. לכי לחמם אותו,‬
‫ונניח לזה. מה שהיה היה.‬
‫לכל משלחת ממשלתית ולכל מגזר‬
‫תהיה ועדת חירום,‬
‫אבל עלינו להתייחס ברוגע לבאג 2000 המאיים.‬
‫ומעל הכול, לא להיכנס לפאניקה.‬
‫- אסטרדיול מריאסטרה -‬
‫יש מישהו בדלת. מישהו יכול לפתוח?‬
‫שלום. אני איסבל גוני, הפיזיותרפיסטית.‬
‫באתי לראות את אדלינה אראן.‬
‫כן, זה כאן. תיכנסי.‬ ‫-כן?‬
‫בסדר.‬
‫בחיי, זה כל כך כבד. זה כמו לסחוב גופה.‬
‫ומי את?‬ ‫-אדלה, סליחה.‬
‫נעים מאוד.‬
‫זה מכאן.‬ ‫-מכאן?‬
‫סליחה שחיכית.‬
‫שזה לא ידאיג אותך.‬
‫איפה לשים את המעיל?‬
‫אני אתלה אותו כאן.‬ ‫-כאן?‬
‫אני איסבל. נעים להכיר.‬ ‫-כן.‬
‫זה מכאן.‬ ‫-כן. אני אשאיר גם את זה.‬
‫חומד, תוכלי להרים את התרמיל שלי, בבקשה?‬
‫אדלינה, המטפלת שלך כאן. קוראים לה איסבל.‬
‫את עדיין במיטה, אדלינה?‬
‫ברגע שאסדר את שולחן העיסוי שלי, תקומי.‬
‫לא טוב לשכב אם זה לא הכרחי.‬
‫מותר לי לנוח אחרי התאונה.‬
‫אחרי הכול, אני בת 88, ילדה.‬
‫בדיוק.‬
‫אם הרופא לא רשם מנוחה, אל תישארי במיטה.‬
‫הגוף עצלן מאוד ואוהב לא לזוז.‬
‫בואי נקום. תחזיקי בי.‬
‫אנחנו קמות, אדלינה.‬
‫על הצד. טוב מאוד.‬
‫לא, מתחשק לי פחות ופחות כל הזמן.‬
‫וכל האוכל הזה. זה כמעט דוחה, באמת.‬
‫כן, היא התחילה היום. נראה.‬
‫זו חליפת נסיעות, מה? לא היה לי מושג.‬
‫בזמנו, לא היה נפוץ כל כך להתחתן בלבן.‬
‫חוץ מזה, סבא שלי נפטר שבוע קודם.‬
‫הייתי באבל, אבל אלגנטית.‬
‫כמובן.‬ ‫-בחליפת הנסיעות שלי.‬
‫אדלינה, תסתובבי לכאן עכשיו, כמו קודם.‬
‫חזק. כואב?‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫לא, זה לא כואב.‬ ‫-מצוין.‬
‫טוב, היית מהממת. ממש הורסת.‬
‫סיימנו.‬
‫אביא לך את נעלי הבית שלך.‬
‫לספר לך על זה?‬
‫רגע, אקרא לאימא שלי. היא תרצה לשמוע.‬
‫הנה, איתי.‬
‫אימא!‬
‫אני מרגישה מצוין.‬
‫באמת?‬
‫אני שמחה.‬ ‫-יש לך ידי זהב, איסבליטה.‬
‫יופי.‬ ‫-סיימתן?‬
‫כן. היא מתקדמת יפה.‬
‫זה קושי נורמלי כתוצאה מהמכה.‬
‫אני חושבת שהטיפולים שהרופא רשם לה יספיקו.‬
‫אבל היא צריכה להיות פעילה יותר.‬
‫לעלות במדרגות, דברים כאלו.‬
‫היא רוצה שאלבש טרנינג ירוק‬
‫ואסע לבנידורם לרקוד פסודובלה,‬
‫כמו שעושות הזקנות ממדריד.‬
‫תודה רבה. ננסה לגרום לה לזוז יותר.‬
‫יופי.‬
‫אזוז כשיתחשק לי. נראה אותך מכריחה אותי.‬
‫את בסדר, חומד?‬
‫כן.‬ ‫-את נהגת, נכון?‬
‫בדקת את זה?‬ ‫-לא, אבל זאת סתם הייתה תנועה.‬
‫תנועה של כאב.‬
‫תני לי לראות.‬
‫לא, אני בסדר. זה בסדר.‬
‫כן, את ממש משהו.‬
‫רוצה שאעיף מבט בזריזות?‬
‫תני לה לבדוק.‬
‫תעשי את זה למעני.‬
‫אימך ואני נשאיר אתכן לבד.‬
‫בואי, קרוז.‬
‫קדימה.‬
‫תורידי את הקרדיגן.‬
‫תיישרי את הרגליים ותחשפי את הגב העליון.‬
‫הצד הזה, נכון?‬
‫כן.‬
‫בואי נראה.‬
‫אני צריכה שתורידי את זה עוד קצת.‬
‫תפתחי עוד כפתור.‬
‫זהו.‬
‫בסדר.‬
‫אעשה את זה לאט, ותגידי לי אם זה כואב,‬
‫וכמה כואב.‬
‫תסתכלי לשם.‬
‫זה בסדר?‬
‫זה מושך, אבל לא כואב.‬
‫יופי.‬
‫מה קרה?‬
‫הנה. הכאבתי לך?‬
‫את בסדר?‬
‫בואי.‬
‫באתי רק להיפרד. אני צריכה ללכת לעבודה.‬
‫מה? רגע. סליחה, אני לא שומע אותך.‬
‫אני אוהב את מוניקה נראנחו,‬ ‫ואני מאבד את עצמי.‬
‫מה אמרת?‬ ‫-רק ביי.‬
‫אני הולכת.‬
‫ילדה, שבי חמש דקות ותשתי איתי בירה.‬
‫בפעם אחרת. עוד לא אכלתי.‬
‫יש בזה הרבה פחמימות.‬
‫זה כמו ארוחה מלאה.‬
‫טוב, תודה. רק אחת.‬
‫לחיים.‬
‫כל כך טעים.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב.‬
‫שמעתי על התאונה.‬
‫זה היה סתם מבהיל.‬
‫פגעת בבגוניה, נכון?‬ ‫הצעירה במשפחת גומז-אריאנו.‬
‫כן, היא כעסה נורא.‬
‫היא כל כך טיפשה.‬
‫למרבה המזל, אחיה הגיע ולקח פיקוד.‬
‫זה שהיה בלונדון?‬
‫כן, סנטי.‬
‫הוא ממש נחמד.‬
‫טוב, יש טוב בכל דבר.‬
‫יש לך תוכניות לחגים?‬
‫אתה יודע איך תמיד קראו לי בפמפלונה?‬
‫כן.‬ ‫-באמת?‬
‫"הסוסה".‬
‫הבני זונות לא בדיוק דיסקרטיים, ילדה.‬
‫לפני כמה ימים גיליתי שיש כאלו שקוראים לי‬
‫האם חוסה מריה.‬
‫מה?‬ ‫-מה תגידי על זה?‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫אז הנה לך.‬
‫אנחנו חיים במאה ה-16,‬
‫מוקפים באנשים שפוחדים‬
‫מנשים גבוהות ומגברים נשיים.‬
‫אני חייב לסלוח להם כי זה תפקידי,‬ ‫אבל את לא חייבת.‬
‫לא כולם כאלו.‬
‫לא?‬
‫לא, בפמפלונה יש אנשים‬ ‫שיכולים להפתיע לטובה.‬
‫טוב, תצטרכי ליידע‬ ‫את האם חוסה מריה מיהם, לא?‬
‫אני מבטיחה לך, אבל ביום אחר.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫מסתורית. לכי על זה.‬
‫יש לך סטייל, סניוריטה.‬
‫תודה על הבירה.‬
‫מר גומז-אריאנו יהיה בשבוע הבא.‬
‫תתקשר שוב, ונתאם.‬
‫שיהיה לך יום טוב.‬
‫מאמן, הטפסים שביקשתי קודם, בבקשה.‬
‫כן.‬
‫אדלה, שלום. מה מביא אותך לפה?‬
‫אני מקבלת משכורת בחנות העתיקות‬ ‫של אבא שלי כבר ארבע שנים,‬
‫ולא בזבזתי הרבה.‬
‫אני רוצה לעשות משהו עם הכסף.‬ ‫-טוב.‬
‫טיפשי להחזיק כסף בבנק סתם.‬
‫בכמה כסף מדובר?‬
‫שישה מיליון בערך.‬
‫זה מצוין. חשבת אולי על נדל"ן?‬
‫מקדמה על דירה?‬
‫לא, כלום.‬
‫בסדר.‬
‫רמת סיכון מועדפת?‬
‫כמה שפחות.‬ ‫-בסדר.‬
‫אז אני חושב על איגרות חוב.‬
‫הריבית נמוכה, אבל זה בטוח מאוד.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-מה שתגיד.‬
‫טוב.‬
‫נכין את הניירת, ותוכלי לבוא לחתום.‬
‫את לא צריכה לעשות דבר בנוסף.‬
‫תשאירי הכול לי.‬
‫שלום.‬
‫סליחה. לא ידעתי שאת כאן.‬ ‫רציתי כוס מים. אפשר?‬
‫כמובן. היכנסי.‬
‫אני אתן לך.‬
‫תודה.‬
‫רוצה קפה?‬
‫בדיוק התכוונתי להכין.‬
‫אני אשמח, אם זה בסדר. מחכה לי בוקר ארוך.‬
‫אדלה, לגבי אותו יום… אני ממש מצטערת.‬
‫גרמתי לך להרגיש לא בנוח,‬ ‫וזאת לא הייתה כוונתי.‬
‫תסלחי לי.‬
‫לא קל לי עם מגע פיזי.‬
‫ו…‬
‫תסלחי לי את על התגובה שלי.‬
‫לא, אני מתלהבת יתר על המידה‬ ‫וממש גרועה בגבולות.‬
‫ניסית לעזור, וזה לא הלך, זה הכול.‬
‫כן. אבל אם את רוצה שנבדוק שהכול בסדר,‬
‫תגידי לי, טוב?‬
‫ונמצא דרך לגרום לך להרגיש בנוח.‬
‫אני גרועה בגבולות,‬ ‫אבל טובה מאוד בעבודה שלי.‬
‫ואני שונאת כאב. שלי ושל אחרים.‬
‫אני אחשוב על זה. מבטיחה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אדלה, תתארגני בבקשה ותרדי עם אבא שלך.‬
‫את ממשיכה עם חמותי או שסיימת?‬
‫סיימתי. אאסוף את הדברים שלי.‬
‫- חג מולד שמח 1999 -‬
‫בסדר.‬
‫הזרוע הזאת החלימה.‬
‫חומד, אני הולכת.‬
‫שמעתי אותך במסדרון.‬
‫כן, אני רועשת כמו משאית זבל עם זה.‬
‫אז…‬
‫ספריית הווידאו "קזבלנקה".‬ ‫את יודעת איפה זה?‬
‫כמעט הגענו. אשים את זה באוטו.‬
‫"פאקינג אמאל".‬
‫הסרט הזה כל כך חמוד, זה כאילו…‬
‫כאילו פאסבינדר ביים סרט של דיסני,‬
‫אבל עם לסביות.‬
‫לא ראיתי אותו. מאיזו שנה הוא?‬
‫מהשנה שעברה.‬
‫הוא היה חוסך לי הרבה דרמה‬ ‫לו יצא בשנות ה-90.‬
‫מה אנחנו מחפשות בדיוק?‬
‫"הפסיון של ז'אן ד'ארק" של דרייר.‬
‫זה סרט אילם. הכרזה בשחור-לבן,‬ ‫והיא מופיעה בו‬
‫בשיער קצר וכתר נצרים, בוכה.‬
‫יפה מאוד. יפהפייה.‬
‫מריה פלקונטי.‬ ‫-מריה פלקונטי, לעזאזל, כן.‬
‫זהו זה. לא זכרתי.‬
‫איזה סרט. אני מתה עליו.‬
‫הוא מושלם.‬
‫זה יותר מסרט, זו תפילה.‬
‫לגמרי, כן.‬
‫המבט שלה, נכון? העיניים האלו.‬
‫כל הסרט את רוצה לבקש ממנה מחילה, מבינה?‬
‫יש לי צמרמורת.‬
‫זה היה בתקופה של שוברי קופות,‬
‫ודרייר עשה את ההפך הגמור.‬
‫זה כל כך רוחני.‬
‫כן.‬ ‫-כל כך…‬
‫תיאטרלי!‬ ‫-בדיוק.‬
‫אשמח מאוד אם תבואי לראות אותי בתיאטרון.‬
‫את משחקת בתיאטרון?‬ ‫-כן.‬
‫אני שחקנית.‬
‫אני עושה פיזיותרפיה כדי להתפרנס,‬
‫ולצערי, אני טובה בזה מאוד.‬
‫לכל אחד יש חנות העתיקות שלו, חומד.‬
‫אז איפה ההצגה?‬
‫ביום חמישי בערב באי-אן-טי, בעיר העתיקה.‬
‫מכירה? אנחנו מעלים גרסה של "ז'אן ד'ארק".‬
‫אני אבוא.‬ ‫-כלומר…‬
‫אל תצפי לגדולות.‬
‫אנחנו קבוצה של חברים, ואני לא פלקונטי.‬
‫אני מקווה.‬
‫את תדברי לפחות.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫טוב…‬
‫כבר מאוחר, ואני צריכה ללכת.‬
‫טוב.‬ ‫-תצליחי לחזור למכונית שלך?‬
‫כן, חומד, הכול בשליטה.‬
‫כל כך חבל.‬
‫הכי טוב לצלות חזירון בשלמותו או בחצאים.‬
‫אתה יודע שאני לא אוהבת לראות את פני החיה.‬
‫בסדר, אז בחלקים.‬
‫בבקשה.‬ ‫-עדיף ככה.‬
‫כמה זה?‬ ‫-1,500, בבקשה.‬
‫הנה.‬ ‫-זהו.‬
‫להתראות. חג שמח.‬
‫גם לך.‬ ‫-יופי, סיימנו. הביתה.‬
‫מי הבא בתור?‬
‫אימא.‬ ‫-מה?‬
‫אני צריכה ללכת לרופא.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫זה קשור לתאונה?‬
‫אתקשר ללואיס ברגע שנגיע הביתה.‬
‫אני אלך איתך.‬
‫לא, אני בסדר. אני רק צריכה בדיקה.‬
‫אני רוצה בדיקה, ליתר דיוק.‬
‫אבל לא אצל ד"ר אטצ'בריה.‬
‫אדלה, הוא מכיר אותך מאז שנולדת.‬
‫הוא מכיר את כל המשפחה.‬
‫אימא, אני רוצה ללכת לגינקולוג.‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי.‬
‫קרה משהו שאני צריכה לדעת עליו?‬
‫לא, כלום. רק שאני בת 26,‬ ‫ומעולם לא הייתי אצל גינקולוג.‬
‫בדיוק בגלל זה, אני לא רואה סיבה, יקירה.‬
‫בגיל 26, אלא אם יש לך תסמינים מוזרים,‬
‫אין צורך בבדיקות.‬
‫בגילי זה אחרת.‬ ‫-אימא.‬
‫אני שואלת כי אני רוצה שתבואי איתי,‬
‫אבל אני יכולה לבד.‬
‫אין צורך לומר את זה ככה.‬ ‫אני יודעת שאת מספיק גדולה.‬
‫אימא, אני לוקחת אסטרוגן מאז שהייתי בת 15,‬
‫ואני יודעת רק שאני צריכה את זה.‬
‫את באמת צריכה. בגלל העניין שלך.‬
‫אבל מה העניין שלי?‬
‫אני לא יכולה ללדת,‬ ‫אין לי וסת ואני צריכה אסטרוגן.‬
‫מה כל זה?‬ ‫-אדליטה, זה שום דבר.‬
‫נדבר מחר אחרי ארוחת הערב.‬
‫ואימא, תזכרי בבקשה.‬
‫אל תגזימי עם הגדי, אני מכיר אותך, טוב?‬
‫היכנסי.‬
‫תני לדודה לנהל אותך. זהו.‬
‫ביי, נשיקה.‬
‫תטרפי.‬
‫חוסה.‬
‫לפני שנהפכת לכומר,‬
‫היית מאוהב פעם?‬
‫תיזהרי עם הקערה, או שיישפך לך.‬
‫בואי נראה.‬
‫תמזגי פנימה.‬
‫זה כל כך טעים.‬
‫תטעמי.‬
‫ממש טעים. תפוחי האדמה מושלמים.‬
‫ניתן לזה לנוח, ותבואי איתי. אספר לך משהו.‬
‫תראי.‬
‫מה זה?‬
‫חכי.‬
‫הנה.‬
‫יפה!‬
‫מה זה?‬
‫-זו שערורייה.‬
‫גבר שערורייתי.‬
‫אם את משוגעת, תתקשרי אליי, ואם לא…‬
‫מה אפשר לעשות?‬
‫קראו לו…‬
‫אלונסו.‬
‫מה קרה לו?‬
‫איידס, כמו כולם.‬
‫הוא היה…? הייתם…?‬
‫כן.‬
‫הוא היה אהבת חיי.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫טוב…‬
‫ואת?‬
‫אני נפגשת מחר עם סנטיאגו גומז-אריאנו.‬
‫זה טוב ויפה,‬
‫אבל…‬
‫לא באת לכאן רק בגללו.‬
‫אמרת לי שיש אנשים שיכולים להפתיע לטובה.‬
‫מי הם?‬ ‫-הפיזיותרפיסטית של סבתא שלי.‬
‫אני לא מבינה את זה.‬
‫אני אמורה לפגוש אותה עוד מעט.‬
‫קראת את "הנרי וג'ון"?‬
‫לא. מי כתב אותו?‬
‫אנאיס נין.‬
‫נימפה שכתבה כמו שדה.‬
‫היא שכבה עם חצי מונפרנאס‬ ‫בין שתי מלחמות העולם.‬
‫נהדרת. אני אוהב אותה.‬
‫וגם את תאהבי אותה. תראי.‬
‫תקראי כאן.‬
‫"נפלא גם לאהוב וגם להיות חופשייה."‬
‫אבל אני לא צרפתייה בשנות ה-30 במונפרנאס.‬
‫אני מורה לדת מפמפלונה.‬
‫תקראי את הספר הזה, מורה לדת פמפלונה,‬
‫ואז נדבר.‬
‫כשהייתי בת 13,‬
‫שמעתי את קולו של אלוהים שעזר להדריך אותי.‬
‫הקול הזה‬
‫הופיע בשעת צהריים,‬
‫בקיץ,‬
‫בגנו של אבי,‬
‫ומאז לא הלכתי שוב לבד‬
‫או חסרת אונים.‬
‫לא אפחד משיפוטו של האדם.‬
‫ועם אלוהים, אני מקבלת את האש‬ ‫שאני נושאת בתוכי ואמות.‬
‫שמרו את אפרי.‬
‫ליבי שומע כבר את קולות המלאכים.‬
‫אלוהים, חומד! באת!‬
‫אני לא מאמינה! אהבת?‬ ‫-כן.‬
‫לא אהבת.‬ ‫-אהבתי.‬
‫לא אהבת בכלל.‬ ‫-אהבתי מאוד!‬
‫בטוחה?‬
‫בחייך. ברור שהיא אהבה.‬
‫היא אומרת לך שהיא אהבה.‬
‫בירה, נכון?‬
‫אני אנה, דרך אגב.‬
‫אני אדלה. נעים להכיר.‬
‫אנחנו יודעות מי את.‬ ‫-היי, מה קורה?‬
‫בירות? את באה?‬
‫הנה.‬
‫עוד אחד, ואני הולכת.‬
‫בחייך, זה טיפשי!‬
‫מאיפה באת?‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫מוצא חן בעינייך?‬
‫והטמבל הקטן שואל אותי,‬
‫"זה דם אמיתי, סניוריטה?‬ ‫אנחנו חייבים לשתות אותו?"‬
‫אמרתי, "איך זה יכול להיות‬ ‫דם אמיתי, חאבייר? אל תהיה טיפש".‬
‫כלומר, לא אמרתי את זה.‬
‫הסברתי על ההמרה וכל זה,‬
‫אבל המסכן בכה.‬
‫אני לא מכירה את המילים!‬ ‫-מה?‬
‫המילים! אני לא מכירה!‬ ‫-איזה מילים?‬
‫רוצה להיכנס?‬
‫חכי כאן.‬ ‫-בסדר.‬
‫בואי.‬
‫זה אלמוני, מתחילת המאה ה-20.‬
‫חיקוי של אסכולת גווידו רני.‬
‫זה יפהפה.‬
‫את רואה את החלקים הנקיים? כל הפנים כמעט.‬
‫מה זה?‬
‫זה המקורי?‬
‫כן, מביאים אותם לכאן לשחזור.‬
‫מה?‬ ‫-זאת המסורת.‬
‫תיזהרי, זה ממש שביר.‬ ‫-בסדר.‬
‫בזהירות.‬
‫איסבל, בבקשה.‬
‫איסבל…‬
‫איסבל, בבקשה, תפסיקי.‬
‫רוצה קצת אקשן, ילדה?‬
‫תפסיקי. תורידי את זה.‬
‫מדהים.‬
‫מה?‬
‫אני חושבת שלוסיה‬
‫הכתימה אותך כשהיא נפרדה ממך.‬
‫זה הולם אותך.‬
‫זה הבהיל אותי.‬
‫זה הפתיע אותי.‬
‫הלו?‬ ‫-אדלה.‬
‫מה את עושה שם בשעה כזאת? את בסדר?‬
‫כן, אל תדאג, אבא. רציתי להתקדם בעבודה.‬
‫חסוס, נהג המונית, חלף וראה שהחנות פתוחה‬
‫אז הוא התקשר אליי.‬
‫לא. חכי.‬ ‫-מה?‬
‫תודה.‬ ‫-מה אמרת, אדלה?‬
‫ילדה? את שם? תחזרי הביתה.‬
‫אדלה, השעה 12:15, את שומעת?‬
‫סנטיאגו שם עם אבא שלך.‬ ‫הוא אומר שהוא בא לאסוף אותך.‬
‫אחרי ששתינו קצת,‬
‫אראה לך משהו שישמח אותך.‬
‫לא!‬
‫איפה מצאת את זה?‬
‫אני ציירתי את העטיפה.‬
‫מדהים, נכון?‬
‫תראה, העלייה לרגל של 1988.‬
‫תראה, הנה פראן.‬
‫זאת עם המימייה היא מאיטה,‬
‫וזה…‬
‫איך קראו לו?‬
‫אוסביו. סבי.‬ ‫-סבי! נכון.‬
‫היו ימים.‬ ‫-כן.‬
‫את יודעת מה אני זוכר הכי טוב מכל זה?‬
‫אותך, בלילה,‬
‫עם ספל של משהו חם‬
‫בפתח המקלט.‬
‫קמומיל.‬
‫סבתא שלי הרגילה אותי.‬
‫ראיתי אותך דרך החלון.‬
‫נראית מבוגרת ב-20 שנה מכולנו.‬
‫- נחזור בשנה הבאה -‬
‫הייתי…‬
‫מה?‬
‫הייתי מאוהב בך.‬
‫היה עוזר לי מאוד אם היית אומר לי.‬
‫הייתי אידיוט, אדלה, כמו כולם.‬
‫לא, סנטי.‬
‫היה לך מעמד.‬
‫רוצי!‬
‫רוצי. לכאן.‬
‫אדלה, אני מאוהב בך.‬
‫אני לא יודע אם זה פוגע בך,‬
‫אם את חושבת שזה בסדר…‬
‫אני לא יודע כלום.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫חג מולד שמח, אדלה!‬
‫חג מולד שמח.‬
‫הבשר נופל מהעצם.‬
‫הם תמיד נותנים לי נתח טוב.‬
‫נכון. זה מעולה.‬ ‫-טעים מאוד.‬
‫נראה איך תהיה מיסת החצות הלילה.‬
‫היא הראשונה של הכומר הזה.‬
‫הלחם שלו לא יתרומם כמוהו.‬
‫אני לא מבינה איך הוא הגיע לכאן.‬
‫מתנה נהדרת מהבישוף.‬ ‫-כן.‬
‫יקירה, זאת הייתה בדיחה.‬
‫זה לא מצחיק בעיניי.‬
‫תני לי לעשות את זה.‬
‫תני לי.‬
‫את תנגבי.‬
‫אדלה, אני יודעת שהיינו מתוחות לאחרונה,‬
‫אבל אני פוחדת שיקרה לך משהו, שתיפגעי.‬
‫זה מפחיד אותי מאוד.‬
‫זהו.‬ ‫-אימא.‬
‫אני צריכה ללכת לגינקולוג.‬
‫שוב זה?‬
‫עזבי. אני אעשה את זה.‬
‫תעשי מה שאת רוצה.‬
‫"בהתעטף עליי רוחי‬
‫"ואתה ידעת נתיבתי.‬
‫"הביט ימין וראה ואין לי מכיר.‬
‫"אבד מנוס ממני,‬
‫"אין דורש לנפשי.‬
‫"זעקתי אליך, אדוניי.‬
‫"הצילני מרודפיי,‬
‫"כי אמצו ממני."‬
‫- אנאיס נין, הנרי וג'ון -‬
‫- התקבלה הודעה אחת -‬
‫חג שמח, חומד.‬
‫בערב השנה החדשה נלך לבר ההוא. מחופשות.‬
‫רוצה לבוא? אני רוצה לראות אותך.‬
‫איסה.‬
‫בוקר טוב. בעוד כמה שעות ניפרד משנת 1999.‬
‫הלילה, נראה מה יקרה עם באג 2000 המדובר‬
‫בדקות הראשונות של המילניום החדש.‬
‫לעזאזל.‬
‫הלו.‬ ‫-אדלה, זה חוסה.‬
‫בואי ניפגש.‬
‫בואי איתי.‬
‫לאן הולכים? אני צריכה לחזור לארוחת ערב.‬
‫כן. פשוט תבואי.‬
‫ילדה, את כבר שיכורה, ועוד לא חצות.‬
‫כשהבדידות מכבידה עליי,‬
‫אני בא לכאן, יושב וצופה בהם.‬
‫אני לא נכנס, כמובן, אבל…‬
‫זה משמח אותי.‬
‫אני מרגיש שאני מראה לך את המשפחה שלי.‬
‫הם נראים שמחים.‬
‫עכשיו כן. אני מבטיח לך.‬
‫להגיע למקום שאתה מחשיב כשלך, כבית שלך,‬
‫להיות עם האנשים שלך, דבר לא משתווה לזה.‬
‫אז?‬
‫סנטיאגו נישק אותי.‬
‫אהבתי את זה.‬
‫מאוד.‬
‫אבל ברגע שעצמתי עיניים,‬
‫הפנים היחידות שראיתי היו שלה.‬
‫המעסה השובבה, נכון?‬
‫כן. איסבל.‬
‫כשאני עם סנטיאגו,‬
‫אני מרגישה יפה.‬
‫אבל כשאני עם איסבל,‬
‫אני מרגישה חופשייה.‬
‫ומעולם לא הייתי חופשייה.‬
‫הצלחתי‬
‫להיהפך לבלתי נראית, חוסה.‬
‫להיות לבד לגמרי.‬
‫זה לא הפריע לי.‬
‫הגוף שלי, העקרות שלי,‬
‫התרופות…‬
‫כל הדברים שאני לא יודעת על עצמי.‬
‫ועכשיו…‬
‫עכשיו אני רוצה לחיות!‬
‫עכשיו אני רוצה שיגעו בי.‬
‫אני רוצה שיגעו בי הרבה, אתה מבין?‬
‫יש לי בחילה רק מהמחשבה‬ ‫לקחת שליטה על החיים שלי.‬
‫אדלה, מתוקה,‬
‫החיים הם תשוקה.‬
‫החל בישו וכלה במוניקה נראנחו.‬
‫כשמדכאים את התשוקה, מדכאים את החיים עצמם.‬
‫ואז הרגש נהפך לטינה.‬
‫אל תהיי מלאת טינה כל חייך.‬
‫אני כבר כזאת!‬ ‫-תיפטרי מזה.‬
‫עכשיו.‬
‫מחר.‬
‫לא אחר כך.‬
‫הפחד שאת מרגישה עכשיו לא מספיק.‬
‫את צריכה לפחד יותר.‬
‫להשתוקק יותר, הכול יותר.‬
‫תקשיבי,‬
‫כש…‬
‫כשאלונסו מת…‬
‫כל מה שנשאר לי היה חושך פראי.‬
‫ופחדתי מאוד.‬
‫פחדתי מאוד.‬
‫אבל כל מה שחוויתי איתו,‬
‫מה שחוויתי לפני שפגשתי אותו,‬
‫הסיכונים שלקחתי, החטאים שחטאתי,‬
‫שהסבו לי כל כך הרבה אושר,‬
‫כל זה כיסה אותי כמו שמיכה.‬
‫זה ניחם אותי.‬
‫וכשהגעתי לשפל המדרגה,‬
‫אלוהים הופיע כתוצאה מההגזמות שלי.‬
‫בום!‬
‫והוא מילא הכול.‬
‫הכול.‬
‫זה היה כמו…‬
‫כמו לדפוק את כל הגברים בחיי בו-זמנית.‬
‫לא אשקר לך,‬
‫כי אני עדיין מתגעגע מאוד לאלונסו.‬
‫אני לא חסין מפני עצב, אבל…‬
‫אבל עכשיו אני אף פעם לא לבד.‬
‫בכנסייה אני משרת אותו,‬
‫אבל כשאני מביט על דלת הבר הזה…‬
‫אני רואה אותו.‬
‫שנה טובה, מותק!‬
‫אבל לי אין חיים שמנחמים אותי.‬
‫אין לי שמיכה.‬ ‫-אז תחפשי אותה.‬
‫תחפשי אותה. תעשי טעויות.‬
‫תתלכלכי.‬
‫האמת היא שאת יודעת מה את צריכה לעשות.‬
‫תעשי את זה. תאכזבי מישהו.‬
‫לעזאזל, תאכזבי את כולנו.‬
‫תשאירי אותנו מאחור,‬ ‫תעשי משהו אכזרי, לא צפוי.‬
‫תעשי את זה, חומד.‬
‫תעשי את זה.‬
‫שנה טובה, אבי.‬
‫שנה טובה, בתי.‬
‫אדלה!‬
‫בואי! שוטים!‬
‫ילדה.‬
‫מה?‬
‫אדלה!‬
‫חכי! אדלה, חכי!‬
‫אדלה!‬
‫אדלה, חכי!‬
‫אדלה, חכי, בבקשה. מה קרה?‬
‫אני רוצה ללכת, איסבל.‬ ‫-טוב, אבל תקשיבי.‬
‫מה שראית חסר משמעות, זה לא היה…‬
‫ממש רציתי לראות אותך, חומד. באמת.‬
‫זו אשמתי, איסבל. זה בסדר. תני לי ללכת.‬
‫שנה טובה!‬
‫שנת 2000 טובה לכולם!‬
‫ערב טוב, יקירה.‬
‫אני יכולה?‬ ‫-בטח, סבתא. היכנסי.‬
‫תראי, אלו דודתי מארחה‬
‫ואחותי הבכורה ארנסטינה, עליה השלום.‬
‫קראו להן בנות גבריות.‬
‫אף אחת מהן לא הייתה יכולה ללדת‬ ‫ולא קיבלה וסת,‬
‫אבל הן היו גבוהות, חסונות.‬
‫כמוני.‬ ‫-כן. כמוך.‬
‫אימא שלי מעולם לא סיפרה לי.‬
‫אימא שלך מעריצה אותך,‬
‫אבל היא חיה בפחד מאז שנולדת.‬
‫היא עושה כמיטב יכולתה,‬
‫עם מה שלימדו אותה.‬
‫כמוני. כמו כולנו.‬
‫הן היו מאושרות?‬
‫טוב, קצת מהכול.‬
‫לא הקלנו עליהן.‬
‫הן לא התחתנו.‬
‫אבל הן ירשו כסף,‬
‫ואיש לא נכנס לבית שלהן,‬
‫שזה לא רע.‬
‫וגם לא למיטות שלהן.‬
‫את כל כך חכמה, סבתא.‬
‫לא מספיק.‬
‫אני מבינה אותן עכשיו, בזכותך.‬
‫אבל זה מאוחר מדי.‬
‫בפעם הבאה שמישהו יקרא לך "סוסה",‬
‫תזכרי שאת באה ממשפחה של סוסות.‬
‫קשה מאוד לראות את זה,‬ ‫אבל אם מסתכלים על הרירית,‬
‫רואים את הצלקת.‬
‫לא הייתי מבחין בזה, אנחל.‬
‫הצגת את זה נהדר.‬
‫סיימנו, אדלה. את יכולה לקום.‬
‫תודיע לי אם תצטרך משהו, קרלוס.‬
‫תודה על הכול, אנחל.‬
‫להתראות.‬ ‫-אני אעדכן אותך.‬
‫תתלבשי. אחכה לך במשרד שלי.‬
‫בסדר גמור, אדלה.‬
‫אשתדל להיות הכי ברור שאפשר.‬
‫את לא מקבלת וסת ולא יכולה להיכנס להיריון‬
‫מפני שאין לך רחם.‬
‫נולדת בלי רחם ובלי שחלות.‬
‫במקום זה, היו לך בלוטות מין פנימיות.‬
‫בלוטות מין פנימיות.‬
‫אשכים.‬
‫כן, אבל טמירים.‬
‫אשכי העוברים הזכריים‬ ‫יורדים לקראת סוף ההיריון.‬
‫אבל… רק רגע, ד"ר.‬
‫אמרת זכריים.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-תקשיבי.‬
‫אני לא אומר שאת זכר.‬
‫יש לך נרתיק. קצר אמנם, אבל יש.‬
‫בבדיקה, אישרנו‬
‫שנולדת כנראה עם דגדגן מוגדל,‬
‫ועברת ניתוח כדי לנרמל‬ ‫את מראה איברי המין שלך.‬
‫הם עשו עבודה טובה מאוד.‬
‫זה מה שעושים תמיד?‬
‫כמעט תמיד.‬
‫הרופאים ודאי דיברו עם ההורים שלך‬ ‫וקיבלו החלטה.‬
‫זה ההליך הרווח במקרים מסוימים של אינטרסקס.‬
‫אינטרסקס.‬ ‫-כן.‬
‫אדלה, זה הרבה יותר נפוץ משנדמה לך.‬
‫ובלוטות המין הפנימיות האלו…‬
‫הן עדיין שם?‬ ‫-לא.‬
‫הן הוסרו כנראה בגיל ההתבגרות.‬
‫עושים זאת לרוב כדי למנוע‬ ‫גידולים או פתולוגיות אחרות.‬
‫עברתי ניתוח כשהייתי בת 14,‬
‫אבל אמרו לי שזה בקע.‬
‫יכול להיות שזה מה שהיה,‬
‫והם הסירו אותן באותה הזדמנות.‬
‫אבל זה סירוס.‬
‫זו מילה חזקה, אדלה.‬
‫הם היו צריכים לומר לך את האמת,‬
‫ומיותר לציין שהרופא שלך‬ ‫לא ביצע מעקב יסודי, אבל…‬
‫לא הייתי קורא לזה כך.‬
‫אבל זה מה שזה.‬
‫ומה אעשה עכשיו?‬
‫הכי טוב שתשכחי מזה ותמשיכי בחיים שלך.‬
‫אם את רוצה, נוכל לעשות בדיקות כאן.‬
‫מה יקרה אם אפסיק לקחת הורמונים?‬
‫אני לא ממליץ. הגוף זקוק להורמונים.‬
‫אז איך הייתי נראית‬
‫בלי ניתוחים וטיפולים?‬
‫איך הייתי באמת?‬
‫אדלה, לא.‬
‫לא.‬
‫אני הבית שלך.‬
‫- מדריד, יוני 2000 -‬
‫הגיע הזמן לשיחת טלפון.‬
‫אני מקווה שאת עדיין בסדר‬ ‫ומנהלת כבר את הבר.‬
‫את חסרה לי מאוד.‬
‫חוסה.‬
‫נ.ב. יש לי חלומות שמערערים את שלוותי.‬
‫אני בממד מוזר,‬
‫מוקף בלהבות שנועדו לבעור מרוב עונג.‬
‫מלאך מופיע, או מלאך עליון, אני לא יודע.‬
‫פרשת ונינקוף מכונה "פרשת הסנדקית הרצחנית"‬
‫ועוררה זעם רב בקרב השכנים.‬
‫כשמריה דולורס הועברה,‬
‫אנשי המשמר האזרחי והמשטרה של פואנחירולה‬
‫עבדו קשה כדי למנוע לינץ'.‬
‫הם ממשיכים לשקר. היא תישלח לכלא, המסכנה.‬
‫הם עושים הכול כדי לדפוק אותה.‬
‫אימה של הנערה מדברת עליה רעות בכל הזדמנות.‬
‫האימא הזאת משתגעת בלי הבת שלה.‬
‫חוץ מזה, היא מרירה.‬
‫לב שבור כואב יותר מנשיכת כלב.‬
‫מה אתה אומר, ילד?‬
‫שבכל פעם שלאספסוף זועם יש מטרה,‬
‫יש בדרך כלל חף מפשע‬ ‫שרוצים לפגוע בו בגלל משהו אחר.‬
‫שים לב, איסידורו.‬
‫מספיק לי לקבל הזמנות כל היום.‬
‫עוד משהו, פטרי?‬ ‫-כלום, מתוקי, תודה.‬
‫כמה אני חייב?‬ ‫-שתי מנות טאפאס וקולה?‬
‫חמש מאות וחמישים.‬
‫איי-די, בוא לרגע כשיהיה לך זמן.‬
‫להתראות, אנשים.‬
‫בחייך, אני לא יודע איך עוד לבקש‬ ‫שתביא את תעודת הזהות שלך.‬
‫אם תהיה ביקורת, אני אוכל אותה.‬
‫לא אגיד את זה שוב.‬
‫מחר, בלי תירוצים.‬
‫אם לא תביא אותה, אמצא מישהו אחר.‬
‫אני מצטער.‬
‫פטריסיה, צריכה עזרה?‬
‫אל תדאג. קל יותר לעלות.‬
‫אני אתן לך.‬
‫אדם צריך להשתין.‬
‫ותגידי לאנטוניו שירחץ יותר את הביצים שלו.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫הטסטוסטרון משפיע, מה?‬
‫שתי חפיסות.‬
‫בבקשה. שתיים למזל.‬
‫עדיין אין לך מרשם?‬ ‫-לצערי לא.‬
‫טוב, לא אשאיר אותך בלי התרופה שלך, בסדר?‬
‫אבל חשוב שתבקש מרשם מהרופא.‬
‫הנה. רואים מיד את ההשפעה.‬
‫ראיתי כבר כמה חטובים מסרטי פורנו‬
‫שלא תאמין איך הם התחילו.‬
‫אתה תראה בעוד חודשיים.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫שלום.‬
‫וחיכיתי כאן.‬
‫אין לך בושה.‬
‫מטורף מה שאתה עושה.‬ ‫יום אחד תהרוג אותי מרוב צער.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-אתה בא?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫הלו?‬
‫אדלה, יקירה, זאת את? את בסדר?‬
‫דברי איתי, בבקשה.‬
‫אחה"צ טובים.‬
‫שלום. אתה בסדר?‬
‫כן. אני הולך לישון.‬
‫היי, איי-די, אנחנו רוצים לדבר איתך.‬ ‫תוכל לבוא?‬
‫אני מעדיף בפעם אחרת. אני מאוד עייף.‬
‫תשמע, איי-די, ניסינו.‬
‫כולנו שונים, ואולי יש לך בעיות,‬
‫אבל אנחלה ואני חושבים אותו דבר‬ ‫על חיים משותפים וזה לא זה.‬
‫אנחנו לא יודעים איך לגשת אלייך, איי-די.‬
‫ואנחנו מצטערים,‬ ‫אבל אולי זה לא המקום בשבילך.‬
‫אם עשינו משהו שהפריע לך, תגיד,‬ ‫אבל המצב הזה מחורבן.‬
‫אי אפשר לחיות ככה.‬
‫אלוהים אדירים. זה הכול?‬
‫באמת לא דיברת איתנו חצי שנה בגלל זה?‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אני מצטער.‬
‫"אני מצטער", איי-די?‬
‫מצטער?‬
‫אתה חושב שהשם האמיתי שלי הוא גאטו? חתול?‬
‫שלאימא שלי שמונה פטמות והיא מייללת?‬
‫לא.‬
‫מי חשבת שאנחנו?‬
‫ראית אותי עולה לכאן עם גברים ונשים…‬
‫כל מה שהוא משיג.‬ ‫-והיא?‬
‫היא אפילו לא יודעת של מי התינוק הזה.‬
‫לא.‬
‫יש שלוש אפשרויות.‬
‫שניים מעיר מולדתי והיפי גרמני שגר במערה.‬
‫לא אגיד יותר.‬ ‫-נקווה שזה לא אני.‬
‫איי-די, יקירי,‬
‫ידענו.‬
‫טוב, ניחשנו. ולא אכפת לנו.‬
‫למעשה, בגלל זה קיבלנו אותך.‬
‫אתה מושלם לבית הזונות הזה.‬
‫נכון, אהובי?‬
‫ויש לו כמה ספרים בבית‬ ‫שהכנסייה תתלונן עליהם יום אחד.‬
‫הוא באמת כומר? עם הקול הזה?‬
‫והוא גם ממש חתיך.‬
‫אני מת על זה.‬
‫אני בהלם מחנות העתיקות.‬
‫כשאני רואה אותך עכשיו, זה מסתדר.‬
‫מעצבן אותי קצת שאתה כל כך מעניין.‬
‫טוב.‬
‫מה איתכם?‬
‫מה השם האמיתי שלך, גאטו?‬
‫אנחנו עדיין לא קרובים עד כדי כך.‬
‫אני מטקורונטה, טנריף.‬
‫סליחה לך, אדון מרקיז.‬
‫אני עובדת מהבית, מכניסה הזמנות למעטפות,‬
‫מרכיבה עטים ועושה כל דבר.‬
‫והמשפחה שלך?‬ ‫-כמו שלך, פחות או יותר.‬
‫אני אוהבת אותם, הם בסדר.‬
‫אני יכולה לחזור הביתה מתי שאני רוצה,‬
‫אבל אצטרך לקבל דברים מסוימים‬ ‫שאני לא מוכנה.‬
‫והמשפחה שלך?‬
‫אבא שלי נגר, פשיסט קיצוני.‬
‫אימא שלי, אישה יפהפייה‬
‫וחכמה מאוד,‬
‫שעשתה טעות והתחתנה עם חיה.‬
‫אני מדברת איתה כל שבוע. לא איתו.‬
‫אתה משחזר אמנות, לא?‬
‫תחזיק בעדינות, כמו מכחול.‬
‫תשאף כאילו נפטרת מהתחייבות‬
‫שלא התחשק לך לקיים.‬
‫זהו זה.‬
‫בוא נראה.‬
‫צילום.‬
‫יפהפה.‬
‫הג'וינט הראשון שלך, מה?‬
‫חבר'ה, בגלל כל הדרמה בבית,‬
‫שכחתי לספר לכם משהו חשוב.‬
‫פוטרתי מהעבודה היום,‬
‫ויש לי מספיק רק לעוד חודשיים שכר דירה.‬
‫חוסר ודאות זה כל מה שאנחנו מכירים, יקירי.‬
‫חודשיים זה נצח.‬
‫משהו יצוץ.‬
‫ברור שמשהו יצוץ.‬
‫היכנסו, כולם.‬ ‫-קדימה.‬
‫יופי.‬
‫לא, יקירי, לא.‬
‫הלילה הוא הפרק הראשון שלנו‬ ‫בעקבות הזמן האבוד.‬
‫אתה בא איתי היום.‬
‫"משהו חולף, מלאכותי קצת"‬
‫בנות הזהב שלי.‬
‫"כמו הבזק חשמלי‬
‫"שיכול להרוג אותך…"‬
‫אלנה!‬
‫מה קורה?‬
‫את נראית מהמם. מזמן לא ראיתי אותך. היי.‬
‫נדבר אחר כך. אני עושה לו סיור.‬
‫בסדר.‬
‫יוגורינה, כל כך הרבה ציצים.‬
‫זה אפילו בטעם חלב. היי.‬
‫"שיכול להרוג אותך…"‬
‫רוברטה!‬
‫אהובתי.‬
‫היא נימפומנית. זה הכי טוב.‬
‫לה פרוהיבידה.‬
‫מספיק. תודה.‬
‫בוא נגיד שלום. אל תפחד. היא חברה.‬
‫פרוהיבידה!‬
‫היי.‬ ‫-היי!‬
‫ומי הקוויר הזה?‬
‫קוראים לי איי-די.‬
‫אדה?‬ ‫-איי-די.‬
‫איי-די, כמו התואר.‬
‫טוב, אתה יכול למכור את עצמך כבעל תואר.‬
‫אתם צריכים משהו? להכין לכם חביתה?‬
‫אנחנו מסודרים, מותק.‬
‫נתראה אחר כך?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫היא באמת תכין לך חביתה.‬
‫משקה?‬
‫כריס.‬
‫שלום, חתלתול!‬ ‫-היי, נסיכה.‬
‫מה קורה, חתיך?‬ ‫-ואצלך?‬
‫מה תרצה?‬ ‫-פעמיים וודקה ולימון, בבקשה.‬
‫עוד קוויר חדש?‬
‫מה שלומך? אני כריסטי.‬
‫ברוך הבא לבית המשוגעים.‬ ‫-תמלאי. אל תהיי קמצנית.‬
‫חתלתול, פינקתי אותך יותר מדי.‬
‫תודה. אין כמוך.‬
‫תן את הסיגריה ונהיה תיקו. אני גמורה.‬
‫בסדר.‬ ‫-לכו לעשות חיים.‬
‫אין לי ארבע ידיים.‬
‫רק שתיים. אחרת לא הייתי כאן.‬
‫שתיהן קראו לי קוויר. שתיהן.‬
‫תלקק.‬
‫"קוויר" היא המילה היחידה בשפה‬
‫שהיא גם יחיד, רבים, גברי, נשי, נייטרלי…‬
‫קוויר זה חלום.‬
‫אני לא חושב שזה עובד ככה.‬
‫לא?‬
‫שתוק, קוויר, אני אגיד לך משהו שלא תאמין!‬
‫רואה?‬
‫אני לא מדבר אליכן, אגומניאקיות.‬
‫השיר שלי.‬
‫רוצה לרקוד?‬
‫תנו לעבור! השיר הזה!‬
‫"אתה‬
‫"מה שאתה צריך לעשות‬
‫"זה‬
‫"להתארגן ולצאת‬
‫"עם אנשים מודרניים‬
‫"ולרקוד בדיסקוטק‬
‫"כדאי שיהיה לך‬
‫"תעודת בגרות"‬
‫כאן אתה לא צריך לשמח אף אחד.‬
‫נרקוד?‬
‫"אם אתה רוצה להצליח‬
‫"מה שאתה צריך לעשות‬
‫"זה ללבוש את המעיל שלך הפוך‬
‫"ומה שאתה צריך לעשות‬
‫"זה להירשם לקורס אנגלית‬
‫"מה שאתה צריך לעשות‬
‫"מה שאנחנו צריכים לעשות‬
‫"זה לפתח סגנון משלנו‬
‫"לא לוותר על דברים‬
‫"מחשש מפני מה שאחרים יגידו עלינו‬
‫"ולחזק את החברות שלנו"‬
‫בוא נראה…‬
‫אתה יודע למי אני מתכוון?‬
‫סיפרתי לך על השרף הסינתטי של ג'קסון פולוק.‬
‫אני מבולבל. אתה כמו אנציקלופדיה.‬
‫ברוך הבא הביתה.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫בוא. אל תישן לבד.‬
‫מה?‬
‫אל תישן לבד. בוא.‬
‫ראמון ויסנטה.‬
‫גאטו. זה שמו האמיתי.‬
‫מי זה?‬ ‫-פטריסיה, ילד.‬
‫רד.‬ ‫-פטריסיה.‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫מי נתן לך את הכתובת שלי?‬
‫איסידורו, ותשמח שאני כאן ולא הוא.‬
‫הוא רותח מזעם.‬
‫אם הוא שלח אותך,‬ ‫תגידי שאני מתנצל או מה שתרצי,‬
‫אבל אני לא חוזר.‬
‫היי, תירגע, ילד טוב. לעזאזל עם איסידורו.‬
‫באתי לראות אותך.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫אבל המצב שלי מורכב.‬
‫אני צריך לחשוב, ולשם כך אני צריך לישון.‬
‫מה שאתה צריך זה עבודה ותעודת זהות.‬
‫תחזיק.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני לא יכולה לעזור לך עם התעודה,‬ ‫אבל כן עם העבודה.‬
‫אתה גרוע כמלצר,‬
‫אבל אתה זז בחינניות ואתה מנומס.‬
‫מלון או חנות יוקרה?‬
‫חנות העתיקות של אבא שלי.‬ ‫-אתה רואה? מושלם.‬
‫אני צריכה מישהו כמוך.‬
‫אשלם לך בחודש 25 אלף פזטות יותר מאיסידורו.‬ ‫מה אתה אומר?‬
‫באיזה עסק מדובר?‬
‫סניף ממש חמוד של "קאחה מדריד".‬
‫השתייה של אמש השאירה אותך דביל לגמרי, מה?‬
‫לא רציתי להיות גס רוח, פטריסיה.‬
‫אני זונה, איי-די, לא פשיסטית.‬
‫אתה יכול להגיד את זה.‬
‫בסדר, אבל לא אשכב עם אף אחד בתמורה לכסף.‬
‫ותעצרי, בבקשה. התיק שלך אצלי.‬
‫עם מי אתה שוכב ולמה זה עניינך.‬
‫אני צריכה אותך לשני דברים.‬
‫הראשון, לאייש את הקבלה.‬
‫גם זה לא מה שאתה מדמיין.‬
‫והשני, להיות העוזר האישי שלי.‬
‫למה את רוצה לעזור לי, פטריסיה?‬
‫כי בבר, היית היחיד שעזר לי לרדת במדרגות.‬
‫מונית! בוא, נלך.‬
‫אתה מתחיל ברגע זה. בוא איתי למרפאה.‬
‫רגע, פטריסיה. אני מסריח.‬ ‫אני צריך קפה ומקלחת.‬
‫אין זמן. אתה בסדר.‬
‫אתה נראה כמו ג'יגולו של פאזוליני. בוא.‬
‫אני מקווה שתסכים לתת לי‬ ‫את התעודה שלך בשביל הרישום.‬
‫נכון?‬
‫נכון.‬
‫תודה.‬
‫זה כאן.‬
‫בוקר טוב, פטריסיה. מה שלומך?‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-היי.‬
‫יקראו לך בקרוב, בסדר?‬ ‫-תודה.‬
‫השארת אותי כל כך רגועה.‬
‫זה מה שאני רוצה.‬
‫התעוררתי מהנחירות של עצמי.‬
‫הנה אתה.‬
‫אני אשיג מונית. אחכה לך בחוץ.‬
‫מה שלומך?‬
‫קמת ממש מוקדם.‬
‫מצאתי עבודה.‬
‫כבר?‬
‫לעזאזל.‬
‫מרשים.‬
‫איפה?‬
‫אצל אחת הלקוחות מהבר.‬
‫נזדקק לזה.‬
‫אמדאו מעלה לנו את שכר הדירה.‬
‫ארבעים אלף פזטות. בן זונה.‬
‫אנחלה תהיה בבעיה.‬
‫גם אני.‬
‫אני צריך ללכת.‬
‫אני צריך ללכת לעבודה.‬
‫תחליף לו חיתול אחרי שהוא יגהק?‬ ‫יש לו ריח חשוד.‬
‫הכול בחדר של אנחלה. בארון התחתון.‬
‫פשוט תיכנס.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן.‬
‫לפני שתפתח את הדלת,‬ ‫אתה צריך לאמת את פרטי הפגישה.‬
‫מי הלקוח, מי מטפלת בהם,‬
‫באיזה חדר, ומה הם צריכים.‬
‫אתה לוקח את המעילים שלהם וכל דבר אחר,‬
‫ומכניס לארון שמול הדלפק.‬
‫זה המקום שאתה יושב בו.‬
‫בדרך כלל הם מתקשרים‬
‫כדי לבקש את השירותים שלנו.‬
‫אתה שואל לשמם רק פעם אחת,‬
‫ולעולם לא אומר אותו בקול רם, בסדר?‬
‫לשאול אותם מה הם רוצים או…?‬ ‫-לא.‬
‫לעולם אל תשאל.‬
‫הפעם הראשונה היא תמיד איתי,‬ ‫וזאת הפעם הכי חשובה.‬
‫הם חייבים להגיד לי מה הם רוצים‬ ‫ובאיזה מסלול.‬
‫ואם הם לא יודעים, אני צריכה להדריך אותם.‬
‫זהו חדר ורסאי.‬
‫מדאם וגה עובדת כאן.‬
‫קדימה.‬
‫זה החדר הרפואי.‬
‫מדאם אלטאיר עובדת כאן.‬
‫וזה משמש ל…‬
‫לעולם…‬
‫וזה חשוב מאוד, איי-די.‬
‫לעולם אל תשפוט את האנשים שבאים לכאן.‬
‫צריך הרבה אומץ כדי להכיר בתשוקות שלך‬
‫ולהפקיד אותן בידי אדם אחר.‬
‫זה דבר קדוש.‬
‫וזה המקום שאני עובדת בו. הצינוק.‬
‫איי-די,‬
‫אתה צריך לזכור דבר אחד.‬
‫מהרגע שאתה נכנס לכאן ועד שאתה יוצא,‬
‫אתה פונה אליי כהגבירה פלי או מדאם פלי.‬
‫הבנתי.‬
‫זה חדר ההלבשה. תמיד תדפוק לפני שתיכנס.‬
‫לפני כמה ימים הוא דרש ממני‬ ‫לחבוש את מסכת החזיר.‬
‫זה היה פרננדו שלנו?‬ ‫-כן.‬
‫בנות.‬
‫מה שלומך, חמוד?‬ ‫-טוב.‬
‫הוא מוצא חן בעיניי, הגבירה.‬
‫נעים להכיר אותך, איי-די.‬
‫גם אני שמחה להכיר.‬
‫איי-די, הלקוחות מתלבשים בחדרים.‬
‫תכין הכול ותכניס לפני שהם מגיעים.‬
‫המדים שלך שם. יש לך שניים.‬
‫מתחילים בעוד שעה.‬
‫תשאל כל מה שאתה רוצה.‬
‫הוא לא מבין.‬
‫חמודות, תלכו, טוב? נתראה מחר.‬
‫להתראות.‬ ‫-נתראה מחר, איסה.‬
‫נראה שנועדתי להיות המטפלת‬
‫של הזקנות בחייך.‬
‫אם פטריסיה תשמע שקראת לה זקנה,‬ ‫היא תקבור אותך בעודך חיה.‬
‫אני הולכת לשם.‬
‫כמה זמן את במדריד?‬
‫המשרה שלי כמחליפה נגמרה‬
‫חודש אחרי שנעלמת.‬
‫ומה שלומך?‬
‫חומד, אני לא יודעת אם זה מתאים לי.‬
‫שיחת חולין בין מכרים שנפגשים במקרה…‬
‫אני לא יודעת אם אני רוצה לספר לך‬ ‫מה אני עושה פה.‬
‫אני מבין. אני לא יודע מה להגיד. סליחה.‬
‫בגלל זה עזבת ככה?‬
‫אני לא שופטת אותך.‬
‫באמת.‬
‫אבל לראות אותך ככה פתאום…‬
‫דמיינתי הרבה פעמים מה יקרה אם ניפגש,‬
‫אבל התרחיש הזה לא עלה בדעתי.‬
‫ברור.‬
‫למה באת?‬
‫כי ברחתי פעם אחת‬ ‫ולא רציתי לעשות את זה שוב.‬
‫אפשר לתת לך את המספר שלי?‬
‫יש לי כבר.‬
‫זה מספר אחר.‬
‫אז אני רוצה אותו.‬
‫אני כותבת.‬
‫שש-חמש-חמש.‬
‫כן.‬
‫שלוש-ארבע-שבע-שתיים-שמונה-חמש.‬
‫תחת איזה שם לרשום?‬ ‫-איי-די זה טוב.‬
‫לא השקעת בזה יותר מדי מחשבה.‬
‫לילה טוב, איי-די.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫אתה טוב בזה.‬
‫לסבתא שלי יש סוכרת.‬
‫איך היו הימים הראשונים?‬
‫טובים. אני מסתגל מהר.‬
‫גם אני חושבת. אתה עושה עבודה טובה.‬
‫אני שמחה שאתה כאן.‬
‫תודה, הגבירה.‬
‫כשאנחנו סגורים, תקרא לי פטריסיה.‬
‫רוצה לאכול ארוחת ערב אצלי?‬
‫הכנתי אחו בלנקו מעולה.‬
‫לא, תודה, פטריסיה.‬
‫איך שאתה רוצה, ילד.‬
‫אני כבר יוצאת.‬
‫- גרטרוד שטיין,‬ ‫האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס -‬
‫הלו.‬
‫יצאתי באמצע הצגה בלתי נסבלת.‬
‫כל כך גרוע?‬ ‫-לא, היא הייתה מעולה.‬
‫זאת הבעיה, לא יכולתי לשאת את זה.‬
‫אתה עדיין שם?‬ ‫-כן, אני עדיין פה.‬
‫אני לא מפסיק לחשוב עלייך.‬
‫גם אני, וזה לא מצחיק,‬
‫כי אני חושבת כבר חודשים‬
‫על מה שקרה בפעם האחרונה‬ ‫שראיתי אותך בפמפלונה.‬
‫את היית הדבר היחיד שקרה לי, איסבל.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫אני עדיין לא יודע.‬
‫כן, חומד, אבל אני משתגעת, כי…‬
‫אני לא יודעת מי אתה.‬
‫זאת אומרת, זאת את, אבל…‬
‫התאהבתי. לא אכפת לי להגיד לך ישירות.‬
‫התאהבתי במורה לדת ויקטורייאנית,‬ ‫בסניוריטה מהוגנת, ועכשיו אני מוצאת…‬
‫לא יודעת, דוגמן מוזר של קלווין קליין.‬
‫אני לא יודע מה להגיד.‬
‫אני לא הולכת לישון עכשיו,‬
‫וגם אתה נשמע לי ער.‬
‫אולי ניפגש?‬
‫הנה. רוצה? קניתי עכשיו.‬
‫אז באיזו הצגה היית?‬
‫גרסה חדשה של "המשרתות".‬
‫עם שחקניות מדהימות.‬
‫ניסית לשחק על במות כאן?‬
‫לא, אבל אני אשמח.‬
‫בשביל זה באתי לפה.‬ ‫כדי לשחק, לא כדי להיות מעסה, אבל…‬
‫העיר הזאת טורפת אותי ארבעה חודשים כבר.‬
‫אהבתי לראות אותך משחקת.‬
‫אל תתעסקי איתי, אדלה.‬
‫זאת אומרת, איי-די. סליחה.‬
‫היית מסטול מאוקסיטוצין.‬
‫אל תגידי את זה.‬
‫הייתי כנה.‬
‫תשמע, ראיתי אותך מביט בציור ההוא,‬
‫זה שהראית לי,‬
‫ואמרת את שם הצייר… איך קראו לו?‬
‫גווידו רני.‬ ‫-גווידו רני, כן.‬
‫מעולם לא שמעתי עליו.‬
‫כלומר, ראיתי את הפנים שלך‬ ‫כשמשהו מדהים אותך.‬
‫אין לך מושג איך זה לראות נשים שנולדו לשחק‬
‫ולהשוות את עצמך אליהן.‬
‫לעזאזל איתן.‬ ‫הן אומרות מילים בצורה סמכותית,‬
‫אבל גם…‬
‫במעין קלילות.‬
‫הן ממש משתנות פיזית. הן…‬
‫אי אפשר לעמוד מולן.‬
‫אני שומעת את עצמי אומרת אותו הדבר,‬ ‫באותה אינטונציה,‬
‫מתפוצצת מרגש בתוכי, ואני מרגישה מכוערת.‬
‫אני לא יודעת איך להסביר את זה, אבל…‬
‫אני מרגישה מכוערת ונבוכה.‬
‫זה נראה לא רע מהצד הזה.‬ ‫-בטח.‬
‫לא, זאת אומרת…‬
‫הרגעים הכי טובים בחיי‬
‫קרו בזכות יופי שאחרים יצרו.‬
‫וכמובן שאני יודע‬ ‫איך זה להיות המכוערת בקבוצה.‬
‫לא להרגיש את זה. להיות את זה.‬
‫לשמוע את זה.‬
‫לאנשים אין מושג.‬
‫בדיוק.‬
‫אתה יודע שהלכתי לראות את חברך הכומר?‬
‫באמת?‬
‫אחרי שנעלמת.‬
‫הזכרת אותו רק פעם אחת,‬ ‫והיית שיכורה כהוגן.‬
‫שיכור. סליחה.‬
‫אבל היה ברור שהוא יקר ללבך.‬
‫ואיך היה?‬
‫הוא היה מקסים.‬
‫הוא עזר לי להבין אותך קצת.‬
‫הוא כותב מדי פעם.‬ ‫האמת שהוא יודע שנפגשנו שוב.‬
‫הוא לא הזכיר את זה.‬
‫טוב, הוא בטח מחכה שתגיד לו.‬
‫הוא מכבד אותך מאוד.‬
‫אלוהים.‬
‫אני אוהבת את המקום הזה.‬
‫אני באה לכאן הרבה ואומרת שלום למשוטטים.‬
‫בשבת האחרונה חלמתי עלייך.‬
‫הייתה לנו להקה,‬
‫אבל לא שרנו ותפסו אותנו.‬
‫אני מתגעגע לביקורים האקראיים שלך,‬ ‫בדמעות, כדי לבקש עצה.‬
‫גרמת לי להרגיש כמו קונפוציוס.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫נ.ב. '‬ ‫"לולא יצרתי את עולמי שלי,‬
‫הייתי בטוח מתה בעולמם של אחרים."‬
‫אנאיס שלנו.‬
‫זה לקח לי שעה וחצי.‬
‫מזל שהוא נרדם. כמעט ברח לי פיפי.‬
‫חזרת מאוחר אתמול, נכון?‬
‫עבודה.‬
‫תוכל למרוח לק על היד הזאת? אני לא יכולה.‬
‫זה בטח גאטו.‬
‫הוא יעיר את התינוק. אתה יכול לפתוח?‬
‫מה יש, אתה שיכור?‬
‫אתם כאן. ידעתי.‬
‫אמדאו, מה זה?‬
‫אני צריך לדבר איתכם.‬
‫בשביל זה יש פעמון וטלפון.‬
‫כדי לדבר עם אנשים. לא ככה.‬
‫אז? אם אין מה להסתיר, אין ממה לפחד.‬ ‫זה עדיין הבית שלי.‬
‫לא. זה הנכס שלך, לא הבית שלך.‬
‫בשביל זה אנחנו משלמים לך.‬
‫תקשיבו, ילדים.‬
‫אני לא רוצה, אבל חייב להעלות את שכר הדירה.‬
‫במצב הנוכחי, אין לי ברירה.‬
‫ויש גם את התינוק, בגלל זה אני כאן.‬
‫איזה תינוק?‬
‫הבן שלי?‬ ‫-הבן שלך, כן.‬
‫אנחלס, כמה שכנים התלוננו.‬
‫יש כאן אנשים מבוגרים,‬ ‫ואני מעדיף שלא יהיו ילדים.‬
‫אילו שכנים התלוננו?‬
‫מדברים על החטא, לא על החוטא.‬
‫אנחלה. קוראים לי אנחלה. אנ-ח-לה.‬
‫ונמאס לי מהפתגמים שלך. תפסיק עם זה.‬
‫בוא נעשה משהו. נלך לכל דירה.‬
‫בוא נראה מי התלונן.‬
‫למען השם, תירגעי.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא אירגע.‬ ‫-זאת לא הדרך.‬
‫את לא שומעת? הוא צורח.‬
‫הוא נשמע כמו אייל גוסס!‬
‫מה קרה, אנחלה?‬ ‫-התינוק שלי מפריע לך?‬
‫לא, איך הוא יכול להפריע?‬
‫האיש הזה אומר שהוא מפריע לשכנים.‬
‫לא הוא, אבל שומעים אותו בקומה השישית.‬
‫ויש עוד דברים. שכר הדירה, הכול.‬
‫תתקשר, תגיד בכמה מדובר ונדבר על זה.‬
‫אתה רוצה להשאיר את התינוק שלי חסר בית?‬
‫אי אפשר לדבר איתכם. זה תמיד אותו דבר.‬
‫אתם יכולים להסביר מה קורה?‬
‫הוא מעלה את שכר הדירה.‬
‫אתה נראה כועס, אמדאו.‬
‫הוא אומר שהתינוק מפריע לשכנים.‬
‫תשמע את הצרחות האלו.‬ ‫שומעים אותן בכל חדר המדרגות.‬
‫אני מצטער, אמדאו, אני לא שומע כלום.‬
‫רגע.‬
‫מה? אל תתעסק איתי.‬
‫לא. שום תינוק בוכה.‬
‫אני מצטער.‬
‫בואו, תיכנסו.‬
‫אמדאו, נדבר ביום אחר.‬
‫תענוג לראות אותך, כמו תמיד.‬
‫מאיפה נשיג את הכסף?‬
‫לעזאזל! יש לכם חודש לשלם לי!‬
‫איזה בן זונה.‬
‫תקשיב, ילד, בוא.‬
‫תעזור לי עם המגף, בבקשה.‬
‫איזו הקלה.‬
‫זה נראה נורא.‬
‫תני לי לעשות לך עיסוי.‬ ‫-בסדר.‬
‫תמשיך.‬
‫זה טוב.‬
‫זה חייב להיפסק, פלי.‬
‫חוץ מזה, אני מגושמת יותר.‬
‫תמשיך.‬
‫זה כואב, אבל נעים.‬
‫מזל שיש לי אותן.‬
‫ולהן אותך.‬ ‫-כן, ולהן אותי.‬
‫משמח אותי לדעת‬ ‫שאוכל להמשיך להפעיל את המקום.‬
‫אולי אפרוש בשנה הבאה.‬
‫יעשה לך טוב להאט.‬
‫ויש כאן הרבה עבודה. את תהיי בסדר.‬
‫ואתה? מה אתה רוצה לעשות?‬
‫אני? טוב לי כאן. אני אוהב את זה.‬
‫יש לך הרבה כישרון ושכל. לא תהיה כאן לנצח.‬
‫כרגע זה עוזר לך, וזה מתאים לכולנו,‬
‫אבל אני שואלת מה אתה רוצה לעשות.‬
‫אני לא יודע, פטריסיה.‬
‫אתה יודע מה שמתי לב במחוך?‬
‫מה?‬
‫הריח שלך.‬
‫לא הריח של קרם הידיים הזול שלך.‬
‫לא. הריח שלך.‬
‫כי מדדתי אותו כשעבדתי עליו, כדי…‬
‫אל תדאג. אני לא אשפוט אותך.‬
‫אתה אחד מאיתנו. את מביתה של מדאם פלינה.‬
‫כל עוד תחזיר נקי, תלבש מה שבא לך.‬
‫בוא. שב.‬
‫מה את רוצה ממני? מה את רוצה שאגיד?‬
‫ספר לי איך החלטת להיות עצמך.‬ ‫לקחת הורמונים, קודם כל.‬
‫למה עכשיו?‬
‫כי עכשיו אני שואלת.‬
‫לא יודע. לא מזמן. כשעזבתי את בית הוריי.‬
‫אבל בטח חשבת על זה קודם, נכון?‬
‫אין תשובה נכונה. אני רק סקרנית.‬
‫אני לא יודע, פטריסיה.‬
‫ניתחו אותי ללא רשותי, בסדר?‬
‫יותר למענם מאשר למעני.‬
‫אני מבינה.‬
‫החלטת לקחת את המושכות לידיים שלך.‬
‫זה הגיוני.‬
‫לפעמים צריך למרוד ולהגיד "לעזאזל כולם".‬
‫אי אפשר לשנות את מה שהם עשו לי.‬
‫מה שאנשים יכולים לעשות מחוסר ביטחון‬
‫יכול להיות אכזרי מאוד, איי-די.‬
‫ככה זה בעולם.‬
‫מה שנתפס כנורמלי זה תירוץ‬ ‫של אנשים פחדנים שרוצים שקט בחיים.‬
‫הם אפילו חוקקו חוקים.‬
‫בוא, תעזור לי לקום.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן, תן לי את הקב שלי.‬
‫בוא ניגש למראה.‬
‫אתה יודע איך ידעתי שאני אישה?‬
‫לא.‬ ‫-התשובה לא נמצאת שם.‬
‫או בחרא הזה.‬
‫זה לא מה שהופך אותי אישה.‬
‫גם לא זה.‬
‫זה לא אומר עליי כלום.‬
‫אני אישה כי הבטן שלי זועקת את זה, איי-די.‬
‫כי כל מה שאני אומרת, עושה,‬
‫מרגישה…‬
‫כל מה שמכאיב לי ומשמח אותי‬
‫זועק מתוכי.‬
‫מכאן, איי-די.‬
‫ואם לא הייתי מקשיבה,‬ ‫זה בטוח היה הורג אותי.‬
‫זה היה גורם לי להירקב.‬
‫אי אפשר לברוח מתחושות הבטן, איי-די.‬
‫אי אפשר.‬
‫מה הבטן שלך זועקת?‬
‫היא לא.‬
‫יש לי דממה בפנים.‬
‫אני מרגיש רק כעס.‬
‫נדרש אומץ לעשות את מה שעשית.‬
‫אבל אתה עדיין מציית בלי לקלוט.‬
‫הכעס משווה הכול בצורה נוראית.‬
‫אותך ואותי שונאים בדרכים דומות.‬
‫אבל אנחנו לא אותו דבר, יקירי.‬
‫בואי. בואי איתי.‬
‫הכל בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫סליחה.‬
‫אני אנסה לתקן את המצב.‬
‫תאמיני לי.‬
‫אנחלה, את חייבת להחליף אותי‬ ‫בעבודה ליום אחד.‬
‫תהיי ב-12:00 בפסאו דל פינטור רוסאלס 118,‬ ‫קומה ראשונה,‬
‫ותגידי לפטריסיה שאני שלחתי אותך.‬
‫אני אוהב אותך. איי.‬
‫אחה"צ טובים.‬
‫בא לי לאכול אותו. אפשר?‬ ‫-לא.‬
‫שלום, חמודי.‬
‫בואי. קבעת פגישה?‬
‫לא, איי-די שלח אותי.‬
‫אני מחפשת את פטריסיה.‬
‫בסדר. רגע, טוב?‬ ‫-בטח.‬
‫הוא השאיר מכתב וכתב שיטפל בעניין הכסף,‬
‫ואמר לי לבוא לכאן.‬
‫אם הבנתי נכון, זה רק ליום אחד.‬
‫אלוהים אדירים, הילד הזה.‬
‫הוא מסתורי יותר מארמון לינארס.‬
‫בכל אופן, שאסביר לך מה עושים?‬
‫אני לא יודעת מה לעשות איתו.‬
‫אין מי שישגיח עליו.‬ ‫השותף השני שלי לא בבית.‬
‫אל תדאגי. זו לא בעיה.‬
‫בוא, מיצי.‬
‫בוא.‬
‫עמוד.‬
‫הוא רופא. יש לו שלושה ילדים,‬ ‫והוא יהיה פה כל היום.‬
‫הוא יעשה את זה.‬ ‫-ישגיח על הילד שלי?‬
‫אל תדאגי. זה בסדר.‬
‫הלו?‬
‫שלום, סנטיאגו.‬
‫אני צריך לנתק לך.‬
‫כן, אתה צריך, אבל בבקשה אל תעשה את זה.‬
‫אני זקוקה לעזרתך.‬
‫אדלה, מה קורה?‬
‫זה בטח לא כל כך חמור.‬
‫לא קרה כלום, סנטיאגו. אני בסדר.‬
‫אבל רק אתה יכול לעזור לי.‬ ‫-כמובן.‬
‫אדלה, אולי תבואי לפמפלונה ותספרי לי על זה?‬
‫איש לא צריך לדעת שאת פה,‬ ‫אם זה מה שאת רוצה.‬
‫אדלה, את שם?‬
‫כן, אני כאן.‬
‫סנטיאגו, יש לי בעיה כלכלית‬ ‫ואני צריכה את הכסף שלי.‬
‫יש לך חוצפה, אדלה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫שישה חודשים בלי שום מילה ממך, כלום.‬
‫חשבתי על תרחישים איומים.‬
‫ההורים שלך לא מדברים איתי.‬
‫התחננתי בפני האב חוסה מריה‬ ‫שיגיד לי אם את בחיים.‬
‫ובפעם הראשונה שאת טורחת להתקשר אליי,‬ ‫זה בשביל כסף.‬
‫זה כל מה שאני.‬
‫לא, זה לא נכון, סנטיאגו.‬
‫לא יכולתי לדבר איתך.‬
‫לדבר איתך היה אומר לחזור לכאן, ולא יכולתי.‬
‫סלח לי, סנטיאגו. סלח לי, בבקשה.‬
‫אני באמת לא ראוי להסבר?‬
‫הייתי מבין הכול.‬
‫לעזאזל, אדלה…‬
‫התנשקנו בפעם האחרונה שראיתי אותך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫השקעה זה לא כמו להפקיד כסף בבנק.‬
‫יש תנאים ולא קל למשוך את הכסף.‬
‫את עדיין באותו חשבון?‬
‫כן.‬
‫אעביר את הכספים שלך מהחשבון שלי‬
‫ואשמור את האג"ח שלך. זה בסדר?‬
‫זה מושלם.‬
‫סנטיאגו, תודה.‬
‫אני לא יודעת מה להגיד.‬
‫אז אין עוד מה לומר.‬
‫לא, חכה. אל תנתק.‬
‫לו נשארתי,‬
‫לו הייתי יכולה להישאר,‬
‫אתה היית האחד, וזה היה מושלם.‬
‫אני מקווה שתמצאי את מה שאת צריכה.‬
‫גם אתה, סנטיאגו.‬
‫אני יודע מה מחכה לי.‬
‫עשרה רחובות ו-99 אנשים.‬
‫- עתיקות דה חואן -‬
‫הזמנת שרברב?‬
‫לא הספקתי. מצטער.‬
‫התקרה תקרוס עלינו.‬ ‫-אני יודע.‬
‫מה?‬ ‫-בוא נראה.‬
‫תודה לאל.‬
‫איפה היית? דאגנו.‬
‫קרה משהו?‬
‫שכר הדירה טופל. שזה לא ידאיג אתכם יותר.‬
‫איך אפשר לא לדאוג?‬ ‫-אנחלה.‬
‫נדבר אחר כך.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫שלום, יקירי.‬
‫חסרת לנו אתמול,‬ ‫אבל החברה שלך עשתה עבודה טובה.‬
‫רוצה לדבר?‬
‫שנזמין אוכל סיני?‬
‫אני לא רעב. תודה, לידיה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אבל אם תשנה את דעתך,‬
‫תדע שהדלת שלי תמיד פתוחה.‬
‫כמו גם הדלתות של כולן.‬
‫ואם אתה מתבייש,‬
‫תיזכור שאנחנו מתמודדות עם בושה כל יום.‬
‫והופכות אותו לאושר.‬ ‫-בדיוק כך.‬
‫ואל תישאר עד מאוחר מדי.‬
‫כן, תניח לזה. אני אסיים.‬
‫להתראות.‬
‫לילה טוב.‬
‫איי-די!‬
‫איי-די, מה אתה עושה? מה קרה?‬
‫איי-די, תפסיק!‬
‫עזוב אותי!‬ ‫-תפסיק.‬
‫תקשיב לי, חומד.‬
‫אתה תבהיל את התינוק.‬
‫די, די.‬
‫אנחלה. אנחנו כאן.‬
‫אנחנו איתך.‬ ‫-אני לא רוצה שיקרה לו משהו.‬
‫לגוף שלי, גאטו.‬
‫אנחלה.‬
‫הכול בסדר.‬ ‫-אני לא רוצה שיקרה לו עוד משהו.‬
‫לגוף שלי.‬ ‫-לא יקרה לו כלום.‬
‫אני מבטיח לך. נטפל בזה ביחד.‬
‫נכון?‬ ‫-ברור, יקירי.‬
‫ברור שכן.‬
‫לא יקרה לו שום דבר נוסף.‬
‫בסדר? אנחנו כאן איתך.‬
‫זה בסדר.‬
‫דיברת כל הלילה.‬
‫מה אמרתי?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫בשלב מסוים שאלת על עשרת הדיברות.‬
‫למה באת?‬
‫כי…‬
‫הם אמרו לי מה מצבך,‬
‫וכי…‬
‫אני לא יכולה להתרחק ממך.‬
‫וכי, כמו שכבר אמרתי לך,‬ ‫אני שונאת כאב, איי-די.‬
‫אני רוצה לשמוע אותך אומרת את שמי.‬
‫אני שונאת כאב. שלך ושלי, אדלה.‬
‫התגעגעתי לזה.‬
‫אתה אומר לי, סניוריטה?‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫נתעקש.‬
‫נתעקש, חומד, נמשיך להתעקש.‬
‫בוא, קומי.‬
‫לקום מהמיטה.‬
‫לקום, הגוף עצלן מאוד ואוהב לא לזוז.‬
‫תראו.‬
‫"אבל מן הראוי לשוש ולשמוח,‬
‫"כי אחיך, אחותך, או השווה הזאת‬
‫"הייתה מתה והנה חזרה לחיים,‬
‫"אבדה והנה נמצאה."‬
‫אידיוט שכמוך.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫נסתרות דרכי האל.‬
‫באמת תדבר כמו כומר?‬
‫זה בזכות השניים האלו.‬
‫הם התקשרו לספר לי עליך ובאתי מיד.‬
‫בוא, נצא למרפסת.‬
‫הרחוב יפהפה, תראי.‬ ‫-לכי.‬
‫תראו.‬
‫רוצה לרדת?‬
‫מחר.‬
‫מחר. כן.‬
‫"אני לא רק הדממה‬
‫"אני לא הפצע שלא הצלחתי לסגור‬
‫"אני לא רק הפחד במראה‬
‫"שהרחיק את אלו שרצו לחבק אותי‬
‫"אני משאירה מאחור‬ ‫את ההשתקפות שגרמה לי לפקפק‬
‫"אני מפקידה את עצמי בידיי שלי‬
‫"אני חושפת את עצמי לאט‬
‫"גופי הוא ביתי‬
‫"אני היא ביתי‬
‫"אני לא מסתתרת עוד בשקרים ישנים‬
‫"אני לא שותקת רק כדי לשמור על השקט‬
‫"בעיניי אני נושאת את האור‬
‫"אני הדגל של עצמי‬
‫"אני עומדת איתנה בשקט שלי‬
‫"ועם הרוח‬
‫"אני מתחילה לרקוד‬
‫"אני מפקידה את עצמי בידיי שלי"‬
‫- סניוריטה יקרה -‬
‫"אני חושפת את עצמי לאט‬
‫"גופי הוא ביתי‬
‫"אני היא ביתי‬
‫"אני בוחרת באור‬
‫"אני בוחרת את צעדיי‬
‫"אני בוחרת את שמי‬
‫"אני בוחרת את אהבתי‬
‫"אני מתמודדת עם השדים שלי‬
‫"עם האשמה, עם ההסתרה‬
‫"אני מקבלת בברכה את הילדה‬
‫"שלא ידעה איך לזעוק‬
‫"אני מחבקת את הזעם‬
‫"שהשתיק אותי בעבר‬
‫"ואת ההרגל‬
‫"לעצור את נשימתי‬
‫"אני משאירה מאחוריי את ההשתקפות‬
‫"שגרמה לי לפקפק‬
‫"אני משאירה מאחוריי את המבט‬
‫"שניסה להגביל אותי"‬
‫גם אני באה למוזיאון כשאני מרגישה בודדה.‬
‫אתה יודע למה?‬ ‫-למה?‬
‫כי הכול כאן רגוע ושקט.‬
‫וכשאני יוצאת החוצה,‬
‫החיים מפתיעים אותי שוב ברעש ובהמולה שלהם.‬
‫ואת לא מרגישה עוד יותר בודדה בחוץ?‬
‫לפעמים.‬
‫אבל אני מרגישה שאני חיה.‬
‫ולחיות זה נפלא.‬
‫סניוריטה.‬
‫תלווי אותי ליציאה, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫"אני מפקידה את עצמי בידיי שלי‬
‫"אני חושפת את עצמי לאט‬
‫"גופי הוא ביתי‬
‫"אני היא ביתי‬
‫"אני בוחרת באור‬
‫"אני בוחרת את צעדיי‬
‫"אני בוחרת את שמי‬
‫"אני בוחרת את אהבתי"‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬