Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אוי, לא…‬
‫ריו.‬
‫ריו!‬
‫מישהו!‬
‫יש פה מישהו?‬
‫טוב, תקשיבו.‬ ‫-כן.‬
‫יכול להיות שיש עוד אנשים‬ ‫מתחת להריסות. אנחנו צריכים…‬
‫סליחה! אני לא מוצאת את הבן שלי!‬
‫איפה הניצולים…?‬
‫ריו!‬
‫מר קנדה! אתה בסדר.‬
‫יוקו, את בסדר?‬
‫אני אביא שמיכות.‬
‫ראית את הבן שלי?‬
‫מר קנדה!‬
‫מה קורה פה?‬
‫שלום?‬
‫מישהו…‬
‫לא בטיחותי להיות שם!‬
‫חכה רגע.‬
‫חכה.‬
‫היי!‬
‫את בסדר?‬
‫תודה לאל.‬
‫התעוררתי אחרי שנסחפתי לחוף.‬
‫אף אחד לא מגיב אליי,‬ ‫ואני לא מרגישה מגע גופני.‬
‫לא ידעתי מה קורה, ואז כשצעקת אליי…‬
‫אני מבין.‬
‫קודם כול…‬
‫קודם כול, בואי ננסה להירגע.‬
‫תנשמי נשימה עמוקה.‬
‫הרעידה הייתה די חזקה.‬
‫בינתיים, תבואי אלינו.‬
‫את יכולה ללכת?‬
‫כמו שאמרתי,‬
‫אני המצאתי את חול הכוכבים הזה.‬
‫בסדר?‬
‫ראית דברים כאלה בחנויות מזכרות, נכון?‬
‫הייתי קונה כאלה למשפחה שלי בנסיעות עבודה.‬
‫באמת?‬
‫הכול בזכותי.‬
‫הוא עוד פעם מתחיל עם זה.‬
‫זאת האמת, בסדר?‬
‫השתתפתי במחאת סטודנטים, בסדר?‬
‫נשארתי בלי כלום, אז ברחתי לאי איריומוטה.‬
‫ואז מילאת בקבוקים בחול,‬ ‫ומכרת אותם, נכון? שמענו.‬
‫יש לנו אורחת חדשה?‬
‫אהה…‬
‫מרעידת האדמה?‬
‫כנראה.‬
‫טוב, שלום לך.‬
‫בטח לא היה לך קל.‬
‫זה…‬
‫היא הייתה ענקית.‬
‫מייקל.‬
‫אהה, מה זה המקום הזה?‬
‫טוב…‬
‫קשה להסביר, אבל…‬
‫הכול בסדר.‬
‫אל תדאגי.‬
‫יש לנו המון זמן, בסדר?‬
‫קאורי, תעשי לה סיבוב.‬
‫בטח. אני קאורי.‬
‫טוב, מכאן.‬
‫אני מצטערת.‬
‫מה בדיוק קורה פה?‬
‫אני לא רוצה להסביר.‬
‫טוב…‬
‫אנשים שיש להם‬ ‫חרטות בעולם החיים מגיעים הנה.‬
‫טוב, לא רק הנה.‬
‫יש מקומות כאלה בכל רחבי המדינה.‬
‫חרטות?‬
‫מה זאת אומרת "חרטות"?‬
‫היי, אקירה.‬
‫אל תלך סחור סחור.‬
‫אז תסביר לה אתה, שורי.‬
‫אז בעצם, את נהרגת.‬
‫אבל את לא יכולה לעבור לצד השני,‬ ‫כי יש לך עניינים לא פתורים.‬
‫נהרגתי?‬
‫נהרגתי…‬
‫די, די, בחייך. את צריכה לנוח קצת.‬
‫יש לנו גם אלכוהול.‬
‫אני לא רוצה!‬
‫בואי איתי, טוב?‬
‫יהיה בסדר.‬
‫בטח יש איזה גבר.‬
‫כנראה.‬
‫באמת? בגילה?‬
‫חכי רגע.‬
‫בואי מפה.‬
‫הדייר הקודם עזב.‬
‫תרגישי כמו בבית.‬
‫אני יודעת שקשה לעכל את כל זה בבת אחת.‬
‫כדאי שתישני קצת.‬
‫כולכם באותו מצב כמוני?‬
‫נכון.‬
‫אנחנו פה יותר זמן.‬
‫אנחנו ממש מומחים.‬
‫לילה טוב.‬
‫הנה התינוק שלך. מזל טוב.‬
‫למה אתה לא מבין?‬
‫אני…‬
‫זה מה שאתה רוצה!‬
‫תתעסק בעניינים שלך!‬
‫הנה, הנה.‬
‫ריו, בוא הנה!‬
‫מפחיד!‬
‫"יום הולדת שמח…"‬
‫מזל טוב!‬
‫תסתכלי.‬ ‫-זוז.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אמא, תראי.‬
‫די!‬
‫קדימה, תלך.‬
‫אני לא רוצה ללכת!‬ ‫-למה? אני חייבת ללכת לעבודה.‬
‫אני לא רוצה ללכת לבית הספר!‬
‫אמא!‬
‫תתעוררי!‬
‫אמא!‬ ‫-ריו!‬
‫היי.‬ ‫-בוקר טוב!‬
‫בוקר טוב.‬
‫היי.‬
‫שלום, שלום.‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב. קאורי, גם אני רוצה קפה.‬
‫בטח.‬
‫הנה.‬
‫מה זה?‬
‫יוגה.‬
‫אישה מתה מתרגלת יוגה‬ ‫ומנסה לשמור על הבריאות?‬
‫סתום את הפה!‬
‫יוגה.‬
‫אני הבאתי את היוגה ליפן.‬
‫די כבר.‬
‫זאת האמת.‬
‫ככה נפצעתי בגב. הנה, פה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫שלום, גברת. בוקר טוב.‬
‫את נראית חמודה באור היום.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫קווקמי מינקו.‬
‫מינקו.‬
‫בחיי, את יפה.‬
‫מייקל.‬
‫היום כבר אי אפשר להגיד דברים כאלה.‬
‫מה, באמת? למה?‬
‫הזקן הזה הוא מייקל.‬
‫והבחור שהביא אותך הנה הוא אקירה.‬
‫הבחור הצעיר הזה נקרא שורי.‬
‫הוא היה ביאקוזה.‬
‫זה מר טנקה, בנקאי לשעבר.‬
‫ואני קאורי, לשעבר מארחת בבר.‬
‫שבי איתנו.‬
‫רק רגע!‬
‫- הבורסה מתמוטטת -‬
‫- 2 באוקטובר, 1990 -‬
‫זה…‬
‫טוב, זה הרגל ישן שלי.‬
‫אני יכולה לשאול את המכונית שלך?‬
‫מה?‬
‫אהה, בטח.‬
‫הגישה שלה לא טובה.‬
‫- אנא צרו עמנו קשר אם יש בידיכם מידע‬ ‫על הילדים הנעדרים הרשומים מטה -‬
‫צ'ינטסו!‬
‫אייקו!‬
‫קזוקי!‬
‫גם אתה?‬
‫נפרדתי מהמשפחה שלי.‬
‫חשבתי שאולי אמצא אותם‬ ‫אם אקרא בשמות שלהם בקול כל יום.‬
‫אבל…‬
‫אם הם ישמעו אותי, זה אומר שהם מתים.‬
‫אני מקווה…‬
‫שתמצאי את המשפחה שלך.‬
‫הכביש המהיר עצר את הגלים,‬ ‫כך שהאזורים הכפריים נפגעו פחות.‬
‫עוד לא מצאנו את קווקמי.‬
‫נקווה שהיא בסדר.‬
‫צוותי החילוץ עושים‬ ‫כל מאמץ אפשרי למצוא את הנעדרים.‬
‫בינתיים אנחנו יכולים לעבוד עם המשטרה‬
‫ולדווח על החדשות בלי עיכובים.‬
‫לעבודה!‬
‫כן.‬
‫מר קנדה, אני פה מולך.‬
‫היי, ברוך שובך.‬ ‫-היי.‬
‫אהה, כן.‬
‫הנה. תודה רבה.‬
‫תזמון מצוין. הערב נאכל נזיד.‬
‫את רוצה להצטרף אלינו?‬
‫אני מצטערת, אין לי מצב רוח לזה.‬
‫בדיוק בגלל זה כדאי לך לבוא.‬
‫טוב?‬
‫אוי…‬
‫"עכשיו‬ ‫כבר סתיו‬
‫"בחוף הריק הזה‬
‫"אפילו אם‬
‫"חלום אחד יישבר"‬
‫זאת הפעם האלף.‬
‫"אני לא אשכח אותך‬
‫"כי הבטחתי לחול‬
‫"שלא משנה כמה אהיה עצוב‬
‫"אני לא אמות"‬
‫"חוף ריק".‬
‫זה שיר ממש טוב. נכון, שורי?‬
‫בטח, בטח.‬
‫מינקו, את רוצה לשיר משהו?‬
‫לא, תודה.‬
‫באמת? חבל.‬
‫טוב, הנה. הנזיד מוכן!‬
‫הנה.‬
‫מוכן.‬ ‫-בואו.‬
‫תודה.‬
‫איזה כובד!‬
‫הנזיד המיוחד של קאורי!‬
‫נראה טוב!‬
‫תאכלו קצת.‬ ‫-קדימה, בואו נאכל.‬
‫הבשר ייתן לנו כוח.‬
‫בואו נאכל.‬ ‫-בתאבון!‬
‫טעים!‬
‫אהה…‬
‫לכולכם יש חרטות מעולם החיים?‬
‫כן.‬
‫חרטה היא כל מה שיש לנו.‬
‫ובגלל זה אתם מתבטלים פה?‬
‫לא הייתי אומר שאנחנו מתבטלים.‬
‫מה?‬
‫טוב, זה בטח נראה‬ ‫כאילו שאנחנו סתם עושים שטויות.‬
‫אני לא רוצה להיות גסה,‬
‫אבל אני לא יכולה לבזבז ככה את הזמן.‬
‫מינקו.‬
‫את יכולה להישאר רק עוד יום אחד?‬
‫למה?‬
‫בגלל…‬
‫שאולי נוכל לעזור לך.‬
‫כן. זה מה שהתכוונתי להגיד.‬
‫כן, בטח.‬
‫הגיע הזמן. תאכלו כבר!‬
‫מהר, מהר.‬
‫שלום, שלום.‬
‫אי אפשר להתחיל בלי לעשות את זה, נכון?‬
‫להתחיל את מה?‬
‫אנחנו תמיד עושים טקס טיהור‬ ‫לפני שאנחנו מצלמים סרטים.‬
‫הוא החליט שהוא מפיק סרטים.‬
‫תבואי לראות אותם כשיהיה לך זמן.‬ ‫אלה יצירות המופת שלי.‬
‫את יכולה לצפות בכולם בקולנוע ששם.‬
‫בסדר, בסדר. בואו נלך.‬
‫טוב, בסדר. בואו נלך.‬
‫מה כולם עושים פה?‬
‫פעם בחודש,‬
‫בליל מולד הירח, כולנו נפגשים ומחפשים.‬
‫מה?‬
‫אנחנו מחפשים את האנשים שאיבדנו.‬
‫ממש מוזר.‬
‫לא חשבתי שאהיה עם אנשים אחרי שאמות.‬
‫שורי,‬
‫הניסיון להבין סתירה הוא בעצמו סתירה.‬
‫זה נכון.‬
‫היי. היי!‬
‫מצאתי אותם!‬
‫צ'ינטסו.‬
‫אהובי…‬
‫אייקו.‬
‫אבא.‬ ‫-אבא…‬
‫קזוקי.‬
‫אני מצטער.‬
‫מוזר, נכון?‬
‫אנחנו מתים, אבל הנה, אנחנו פה.‬
‫אנחנו בהחלט קיימים בעולם.‬
‫אנחנו קיימים.‬
‫אני מצטער.‬
‫לא הצלחתי להגן עליכם.‬
‫כואב לי הגב.‬
‫קאורי, בירה בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬ ‫-מינקו גם רוצה?‬
‫אני אביא לה.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫מה חשבת על זה?‬
‫מה?‬
‫אהה…‬
‫הייתי מופתעת…‬
‫ומבולבלת.‬
‫מי לא ירגיש ככה?‬
‫מינקו, אני מקווה שגם את‬ ‫תמצאי בקרוב את החבר שלך.‬
‫היי! מספיק.‬
‫למה?‬
‫זה הבן שלי.‬
‫אני…‬
‫יש לי בן בשם ריו שגידלתי לבד. הוא בן שבע.‬
‫הדבר היחיד שאני רוצה‬ ‫הוא לדעת אם הוא חי או מת.‬
‫אני יכולה להישאר איתכם עוד קצת, בבקשה?‬
‫אני בעד.‬
‫כמובן.‬
‫אנחנו נמצא אותו.‬
‫"בעד"?‬
‫אז אנחנו בעד.‬
‫בעד.‬
‫טוב, בואי. נשתה לחיים.‬
‫אנחנו מבינים.‬
‫קאורי.‬
‫בסדר. לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫- התהלוכות -‬
‫כן, פתוח!‬
‫אה, תיכנסי בבקשה.‬
‫מה כל זה?‬
‫אלה רשימות שהכנתי.‬
‫אבל, את יודעת,‬
‫אני אקצר אותן לסיפור אחד.‬ ‫בכל זאת, אני סופר.‬
‫בסדר.‬
‫משהו לא בסדר?‬
‫תודה שביקשת ממני להישאר עוד יום אחד.‬
‫אני מרגישה הרבה יותר טוב.‬
‫אין בעיה. אני יודע איך את מרגישה.‬
‫גם אתה מחפש מישהו, אקירה?‬
‫לא, לא.‬
‫אני פשוט מתעניין בכל זה.‬
‫אני רוצה לתעד את העובדה‬ ‫שיש עולם כזה אחרי המוות.‬
‫זה העניין הלא פתור שלך?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫אה, את רוצה את המכונית, נכון?‬
‫את יכולה להשתמש בה מתי שתרצי.‬
‫תודה רבה.‬
‫אנחנו נמצא אותו, אין ספק.‬
‫אל תדאגי.‬
‫את יכולה להיעזר בנו יותר.‬
‫מינקו.‬
‫תני לי לראיין אותך פעם, בבקשה.‬
‫אני רוצה שתספרי לי על החיים שלך.‬
‫אם אתה רוצה.‬
‫שלום, שלום.‬
‫היי.‬
‫נחמד. נחמד!‬
‫אתה נראה טוב.‬
‫שתוק.‬
‫פעם הפקתי סרט על היאקוזה.‬
‫בטח סרט גרוע, לא?‬
‫לא, הוא טוב מאוד. אני אראה לך אותו פעם.‬
‫בטח, בטח.‬
‫טוב, אני זז.‬
‫- מסיבת עיתונאים עם ראש הממשלה -‬
‫- תחנת הכוח הגרעינית "מתייצבת במהירות" -‬
‫- נפטרים -‬
‫עוד לא מצאו את מינקו, נכון?‬
‫- נעדרים:‬ ‫קווקמי מינקו, הושיסונה, בת 35 -‬
‫בוס, יום הולדת שמח.‬
‫מזל טוב.‬
‫תודה רבה.‬
‫שתו, קדימה.‬
‫תודה.‬
‫אבא, יום הולדת שמח.‬
‫תאכלו.‬
‫תודה.‬
‫אילזה, אני לא טוב באצילות,‬
‫אבל לא קשה להבין‬ ‫שלבעיות של שלושה אנשים קטנים‬
‫אין שום משמעות בעולם המטורף הזה.‬
‫יום אחד תביני את זה.‬
‫די, די.‬
‫לחייך, ילדונת.‬
‫הכול כשורה.‬
‫הכול חוץ מדבר אחד.‬
‫- מה יש בצד השני? -‬
‫חזרתי!‬
‫שלום!‬
‫קאורי, בירה, בבקשה.‬
‫בטח.‬
‫אני אניח אותה פה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה קרה, שורי?‬
‫אתה נראה עגמומי.‬
‫מה? באמת?‬
‫היום יום ההולדת של אבא שלך, לא?‬
‫איך הוא היה?‬
‫טוב, הוא די הזדקן.‬
‫כן, טוב.‬
‫עברו כבר שבע שנים מאז שהגעת הנה.‬
‫לפעמים אני שואל את עצמי,‬
‫אולי זה לא היה ככה אם הייתי נשאר איתו.‬
‫הפקתי פעם סרט על היאקוזה.‬
‫אבל בימינו, לאנשי היאקוזה יותר קשה.‬
‫הם סמל חברתי.‬
‫אבל הם היו נפרדים מהחברה,‬ ‫ואפילו לא קיבלו זכויות אדם.‬
‫אני אראה לך אותו בפעם הבאה שתבוא לקולנוע.‬
‫כן, בסדר. הבנתי.‬
‫מה העניין הלא פתור שלך, שורי?‬
‫למה את מתעניינת פתאום?‬
‫אני סיפרתי את הסיפור שלי לכולם.‬
‫הגעתי הנה כי נהרגתי‬ ‫בסכסוך של היאקוזה לפני שבע שנים.‬
‫השארתי את אשתי מאחור.‬
‫מה? היית נשוי?‬
‫טוב, היא לא בדיוק אשתי.‬
‫זה לא היה רשמי.‬
‫בעצם הוא די רכרוכי.‬
‫מה? סתום את הפה!‬
‫ואתה מחפש אותה כבר שבע שנים?‬
‫טוב, אני לא ממש בטוח.‬
‫יכול להיות שאני לא רוצה לראות אותה.‬
‫בכל זאת, אני כבר לא יכול לחבק אותה.‬
‫- מה קורה אם העניינים הלא פתורים‬ ‫נשארים לא פתורים? -‬
‫- הושיסונזה -‬
‫שלום?‬
‫כל האחרים בסדר?‬
‫הבנתי. נעשה מה שאפשר.‬
‫כן.‬
‫להתראות.‬
‫- 1970, אוקינאווה -‬
‫"עכשיו‬ ‫כבר סתיו‬
‫"בחוף הריק הזה…‬‫"‬
‫ססאקי, טמשירו נעצר.‬
‫הבנתי.‬
‫הרשויות מפעילות יד קשה.‬
‫אתה תהיה הבא בתור.‬
‫שמור על פרופיל נמוך.‬
‫אני יודע.‬
‫המעצר של טמשירו‬ ‫יהיה הכותרת של העלון של מחר.‬
‫כן. אני אעשה את זה עד סוף היום.‬
‫טוב, מאיקו,‬
‫נתראה מחר.‬
‫קוגה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫אל תדאגי.‬
‫לפני כמה ימים, חברנו טמשירו‬ ‫נעצר באמצע הרחוב בניגוד לחוק.‬
‫לעולם לא נסכים לדיכוי כזה מצד רשויות החוק!‬
‫בדיוק!‬
‫כעת, הסטודנטים צריכים…‬
‫לא נאפשר לכם להמשיך להתבצר באוניברסיטה.‬
‫פרקו את המחסומים, וצאו החוצה מיד.‬
‫כולם ביחד!‬
‫תחזירו לנו את אוקינאווה!‬
‫אנחנו מתנגדים למלחמת וייטנאם!‬
‫פרקו את הבסיס הצבאי האמריקאי!‬
‫הסתער!‬
‫התאחדו!‬
‫קוגה!‬
‫מה השעה?‬
‫עדיין אמצע הלילה. אתה צריך לנוח.‬
‫זה כואב?‬
‫הפחדת אותי!‬
‫סליחה. פשוט נכנסתי.‬
‫מינקו.‬
‫איזו הפתעה.‬
‫איך קוראים לסרט הזה?‬
‫אהה, "בחיפוש אחר הזמן האבוד".‬
‫הוא מצוין, נכון?‬
‫כן. אבל הוא הפסיק באמצע.‬
‫כן, אני יודע. הסרט לא נגמר, כי מתתי באמצע.‬
‫באמת?‬
‫לסרט הזה תהיה השפעה‬ ‫עצומה על הצעירים בימינו.‬
‫הוא מדהים.‬
‫הפוסטר היה אמור להיות‬ ‫מאיקו, הגיבורה, עומדת לבד על החוף.‬
‫ובום! ישר מעליה, שם הסרט.‬
‫הוא היה אמור להיות להיט גדול.‬
‫הפוסטר כבר היה מעוצב?‬
‫ודאי, ודאי.‬
‫אני קיבלתי את כל ההחלטות.‬
‫הנושא, הסיפור, הכול.‬
‫אבל למה רצית להפיק סרט על מחאות הסטודנטים?‬
‫אה, זה.‬
‫- בחיפוש אחר הזמן האבוד -‬
‫זה סיפור אמיתי עליי.‬
‫סרט אוטוביוגרפי?‬
‫לא בדיוק אוטוביוגרפי…‬
‫השתתפתי במחאת סטודנטים, את מבינה?‬
‫לא משנה עם צדקנו או טעינו,‬
‫הייתה שם אחדות.‬
‫סרטים הם אותו דבר.‬
‫חבורת מבוגרים שעובדים בתשוקה‬ ‫למען אותה מטרה. מדהים.‬
‫ממש אהבת קולנוע, מה?‬
‫כן.‬
‫אם זה סרט אוטוביוגרפי,‬ ‫מאיקו הייתה החברה שלך?‬
‫טוב, כנראה שכן.‬
‫ומה קרה לכם?‬
‫את יודעת, קרו הרבה דברים.‬
‫הלוואי שהיא הייתה יכולה‬ ‫לראות את הסרט הגמור.‬
‫אני חושבת שיכול להיות שהיא עדיין מחכה.‬
‫לא.‬
‫מעניין…‬
‫חזרתי.‬
‫ברוך שובך.‬
‫היי, האוכל מוכן.‬
‫בוא, קנטה.‬
‫היא אמרה שהאוכל מוכן.‬
‫היי, קנטה, תפסיק לשחק.‬
‫ריקו, זה בשביל אמא.‬ ‫-בסדר.‬
‫קנטה! אמרתי שהאוכל מוכן.‬
‫הנה.‬
‫מה איתך?‬
‫כרגיל.‬
‫קנטה?‬ ‫-אני רוצה הרבה.‬
‫הרבה… זה בסדר?‬
‫כן, תודה.‬
‫אתה ממש זולל, קנטה.‬
‫נו, איך הולך במועדון?‬
‫עוד.‬
‫יש לך משחק בשבוע הבא?‬ ‫-כן.‬
‫אתה חושב שתנצחו?‬
‫בקלות.‬
‫בפעם שעברה הם הובסו.‬ ‫-לא נכון!‬
‫חתיכת…‬
‫גם אני ראיתי את המשחק.‬
‫אל תדברו על זה.‬
‫התינוק בעט.‬
‫באמת?‬
‫רגע…‬
‫עוד פעם.‬
‫התינוק בעט!‬ ‫-כן.‬
‫קנטה.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫בוא הנה.‬
‫היא ישנה, אבל אפשר עדיין להשתמש בה.‬
‫תראו, היא נוצצת.‬
‫היי, מינקו.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫הדברים שאמרת אתמול ריגשו אותי מאוד!‬
‫מה? מה אמרתי?‬
‫בשביל מה הדלקת אותו? יש לי תוכניות היום.‬
‫לא הבנתי, באמת.‬
‫מינקו, את עבדת בטלוויזיה, נכון?‬
‫יותר נכון להגיד שהייתי עיתונאית.‬
‫בסדר. קחי.‬
‫תקשיבי,‬
‫החלטתי להשלים את הסרט.‬
‫באמת?‬
‫טוב, תקשיבו.‬
‫סדרות טלוויזיה באות והולכות,‬ ‫אבל סרטים אי אפשר לשכוח.‬
‫אני לא מוכן שתעשו את זה לא בשיא הרצינות.‬
‫אז מה אנחנו אמורים…‬
‫נכון. אקירה, אתה נראה קצת איטי.‬ ‫אתה יכול להחזיק את זה.‬
‫מה? את זה?‬
‫קאורי. קאורי, את תהיי המקליטה.‬
‫וואו, זה תפקיד חשוב.‬
‫טנקה, אתה תהיה עוזר הבמאי.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫ושורי,‬
‫אתה נראה טוב, אז אתה יכול לשחק את הבן שלי.‬
‫הנה התסריט.‬
‫מה?‬
‫- בחיפוש אחר הזמן האבוד -‬
‫מייקל, אתה תהיה הבמאי?‬
‫אני אגלם את התפקיד הראשי‬ ‫ואביים, כמו יאנג איק-ג'ון.‬
‫מה? כמו מי?‬
‫מה?‬ ‫-טוב, בסדר.‬
‫בואו נתחיל!‬
‫טייק ראשון.‬
‫תתכוננו.‬
‫עכשיו.‬
‫עברו…‬
‫עברו מאז חמישים שנה.‬
‫מה עכשיו?‬
‫"אני רוצה לראות אותה שוב."‬ ‫-הא? מה?‬
‫מה?‬
‫"אני רוצה לראות אותה שוב."‬
‫קאט!‬
‫תתכוננו! רול!‬
‫איך זה הולך?‬
‫אהה…‬
‫היי, הלוח שלך נכנס לפריים.‬
‫"אני רוצה לראות אותה שוב."‬
‫השורות הן לא העיקר.‬
‫זה הרגש.‬
‫בסדר. עוד פעם.‬
‫כבר נכנסתי לזה.‬
‫הדלת לא נפתחה בקלות.‬
‫"אני רוצה לראות אותה שוב."‬
‫אני יודע.‬
‫יותר מדי אור!‬
‫כמה זמן אני אמור לחכות?‬
‫פשוט תיכנס…‬
‫תסתכל עליי, ותתכונן לשורות שלך.‬
‫בואו נעשה את זה בטייק אחד.‬ ‫-אחד.‬
‫אוי…‬
‫"עברו מאז חמישים שנה."‬ ‫-אני יודע.‬
‫מה? למה את מסובבת אותה?‬
‫סתם.‬
‫אפשר להתחיל עם "עברו כבר…"‬
‫טוב, זה רק היום הראשון.‬
‫הצוות עדיין לא התחבר.‬
‫ככה זה עובד?‬
‫כן, ככה זה עובד.‬
‫צילום של סרט הוא עבודת צוות. נכון?‬
‫למה אתה שואל אותי?‬
‫בכל אופן, אני חוב שצריך לעשות מפגש צפייה.‬
‫מינקו, אני אלמד אותך להפעיל את המצלמה.‬
‫אני מסתדרת.‬
‫למה? בואי.‬ ‫-מה?‬
‫יש לנו אורחת?‬
‫אני אלך אליה.‬
‫כל כך צעירה…‬
‫שלום.‬
‫את יכולה לראות אותי?‬
‫מה קורה פה?‬
‫גם אני חדשה פה.‬
‫בואי נלך לשם בינתיים.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫ננה.‬
‫שלום, שלום.‬
‫את אוהבת סרטים?‬
‫מה?‬
‫נעים מאוד.‬
‫אני יודעת. זה מזעזע, נכון?‬
‫אני מצטערת, אבל…‬
‫אני לא מצטערת.‬
‫אני שמחה שהחיים המסריחים האלה נגמרו.‬
‫יש לנו פה ילדה מותשת.‬
‫הא? מי אתה בדיוק?‬
‫בסדר, בסדר.‬
‫גברתי הצעירה, יש מקום‬ ‫שאת יכולה לנוח בו. בואי נלך.‬
‫הילדה הזאת היא אתה-יודע-מה, נכון, טנקה?‬
‫כנראה.‬
‫טוב, אני זז.‬
‫שורי.‬
‫מה?‬
‫מזל טוב על השנה השביעית שלך.‬
‫סתום את הפה.‬
‫אני מצטער, שורי.‬
‫החלטתי לפרק את הארגון.‬
‫- משפחת קאטו -‬
‫- שורי מיזוקי‬ ‫יום שנה שני שמח -‬
‫- מיזוקי ושורי -‬
‫- תודה שנתת לי‬ ‫לרכוב על האופנוע היקר שלך! -‬
‫אני בבית.‬
‫שלום.‬
‫חזרת מוקדם.‬
‫כן. שלחתי לך הודעה.‬
‫לא שמתי לב. סליחה.‬
‫נאכל קארי לארוחת ערב?‬
‫כן, תודה.‬
‫מיזוקי.‬
‫בשבוע הבא יהיה לי יום חופש.‬
‫את רוצה לבקר את ההורים שלי?‬
‫עוד לא יצא לי להציג אותך בפניהם.‬
‫כן. נשמע טוב.‬
‫אני חושב שכדאי גם שנדבר על העתיד.‬
‫אתה צודק.‬
‫עבר הרבה זמן.‬
‫לא השתנית בכלל.‬
‫הוא נראה כמו בחור טוב.‬
‫אבל אני יותר חתיך ממנו.‬
‫אני מצטער.‬
‫הלוואי שיהיו לך חיים טובים.‬
‫"…זיכרונות ממך‬
‫"גם אם לא תחזרי‬
‫"אני לא…"‬
‫חזרת מאוחר.‬ ‫-היי.‬
‫קאורי, תני לי משהו חזק.‬
‫אין בעיה.‬
‫"כי הבטחתי לשמיים‬
‫"שלא משנה כמה בודד אהיה‬
‫"אני לא אמות‬
‫"לא משנה כמה בודד אהיה…"‬
‫שורי, קרה משהו?‬
‫"…אני לא אמות"‬
‫ראיתי אותה.‬
‫מה?‬
‫עושה רושם שהיא כבר התגברה עליי.‬
‫היא נראית טוב.‬
‫נראה לי שהיא מתחתנת.‬
‫זאת הקלה, לא?‬
‫כן.‬
‫יודעים מה?‬
‫הגבר החדש שלה בחור ממש טוב.‬
‫ההפך המוחלט ממני.‬
‫אני שמח.‬
‫היא תהיה בסדר עכשיו.‬
‫אני בטוח.‬
‫היי, שורי!‬
‫עוד לא ראית את הסרט שלי.‬
‫נכון.‬
‫אני אראה אותו.‬
‫את סרט היאקוזה המשעמם שלך.‬
‫כן, זה בדיוק הרעיון.‬
‫טוב, בואו. בואו עכשיו.‬
‫אקירה, תביא את המכונית.‬ ‫-בואו נלך.‬
‫בואו.‬
‫אתה תתרגש.‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫היי, ילדה.‬
‫תדאגי לחיות את החיים שלך.‬
‫מה?‬
‫יש לך לאן ללכת?‬
‫אתה רוצה להצטרף אלינו?‬
‫בוס, מה אתה…‬
‫נו, בחייך.‬
‫לא יזיק אם תהיה לנו משפחה יותר גדולה.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫ימאדה…‬
‫מסאשי.‬
‫נו? הסרט טוב, נכון?‬
‫הוא בסדר.‬
‫תחזור כשהמצב יירגע.‬
‫בוא.‬
‫אולי כדאי שנלך?‬
‫כן.‬
‫היוגה נהייתה פופולרית בזכותי.‬
‫אל תתחיל שוב.‬
‫זה היה לפני שלושים שנה.‬ ‫עבדתי במשרד פרסום, בסדר?‬
‫באותה תקופה הייתה אופנה של כושר…‬
‫שורי לא פה, אז אין מי שיעצור אותו.‬
‫אני זה…‬ ‫-ננה, בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫איפה הבחור מהיאקוזה?‬
‫הוא עבר לצד השני.‬
‫אתה לא מדבר בהיגיון.‬
‫נשארו לך חרטות או עניינים לא פתורים‬ ‫מהזמן שהיית בחיים?‬
‫מה?‬
‫אני חושבת שזאת הסיבה שבגללה את כאן.‬
‫אתם מלחיצים אותי. זאת כת או משהו כזה?‬
‫כת? איזו חוצפה.‬
‫היי, את רוצה לצלם איתנו סרט?‬
‫איכס.‬ ‫-מינקו, אולי ניסע?‬
‫כן.‬
‫ננה, שבי.‬
‫- נפטרים -‬
‫כל יום אני פוחדת לקרוא את הרשימה.‬
‫מעניין מה יקרה לי‬ ‫אם אמצא בה את השם של ריו.‬
‫כן, נכון.‬
‫אז אתה רוצה לדעת על החיים שלי?‬
‫כן.‬
‫אני רוצה לדעת עלייך יותר,‬ ‫לפני שתעברי לצד השני.‬
‫אהה…‬
‫אני קווקמי מינקו. אני בת 35.‬
‫הייתי עיתונאית בערוץ הוקוטו,‬ ‫ואם יחידנית לילד בן שבע.‬
‫מה עם בעלך?‬
‫נפרדנו מעט אחרי שריו נולד.‬
‫רציתי להמשיך לעבוד, אבל הוא לא הסכים.‬
‫מאז, אני וריו חיים לבד.‬
‫איך היה לך בעולם הזה?‬
‫אתה מתכוון לעולם החיים?‬
‫כן.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫הייתי עסוקה מאוד בעבודה ובהורות.‬
‫כשאני חושבת על זה,‬ ‫אני לא יודעת למה התאמצתי כל כך.‬
‫אם היית יכולה לחזור, מה היית רוצה לעשות?‬
‫אני רוצה…‬
‫לנסוע לטיול עם ריו.‬
‫כי אף פעם לא יצא לי לנסוע איתו.‬
‫וגם…‬
‫אני רוצה לבקש ממנו סליחה.‬
‫יש הרבה עובדות לא ידועות‬ ‫בעולם שאיננו יכולים לראות,‬
‫למשל אטומים, אלקטרונים וחלקיקים יסודיים.‬
‫למשל, הדברים שאנו חווים הם תלת ממדיים.‬
‫ארבעה ממדיים, אם סופרים גם את הזמן.‬
‫ליסה רנדל, מדענית…‬
‫הסרטון הזה יהיה ויראלי.‬
‫הוא גאוני.‬
‫את תעלי אותו?‬
‫ממש נכון.‬ ‫-היי.‬
‫יאסוקו.‬
‫אל תחתכי את הוורידים‬ ‫כמו ננה, בסדר? זה ממש מעצבן.‬
‫הכול בסדר שם?‬
‫כן.‬ ‫-סליחה.‬
‫בואו נדבר שוב על המילה "ממד".‬
‫ממד מוגדר כאינדיקטור למדידת המרחב.‬
‫בסדר, אז מה זה ממד אחד? ממד אחד זה קו.‬
‫הנה קינוח.‬
‫היי.‬
‫אהה, ננה.‬
‫אני מבינה שאני מתה, אבל…‬
‫אני יכולה להרוג מישהי?‬
‫יש מישהי שאני רוצה להרוג.‬
‫היי, ננה.‬
‫אל תגידי דברים כאלה.‬
‫מהעולם הזה אי אפשר‬ ‫לפגוע באנשים מעולם החיים.‬
‫זה טיפשי.‬
‫זאת אומרת, כולכם מתים.‬
‫היי!‬
‫אין לזה שום טעם!‬
‫כמה זמן אני צריכה להישאר בגיהינום הזה?‬
‫ננה.‬
‫אולי תבואי איתנו?‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫מה?‬
‫תסמכי עליי. פשוט תבואי איתנו.‬
‫טוב, בסדר. בואו נלך.‬
‫מה?‬
‫מה קורה פה?‬
‫אלה כל האנשים שמתו‬ ‫והשאירו מאחור אנשים שחשובים להם.‬
‫אנחנו מחפשים ביחד…‬
‫את האנשים שאיבדנו.‬
‫את האנשים שאיבדנו…‬
‫ננה, אני לא יודע על מה את מתחרטת,‬
‫אבל אם את רוצה, נוכל לעזור לך.‬
‫היי, בואו הנה!‬
‫סליחה.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫זה טוב, לא?‬ ‫-קיבלתי הודעה!‬
‫יש…‬
‫יש מישהי שאני רוצה לבקש ממנה סליחה.‬
‫זה הפרצוף של התינוק. אלה העיניים והנה האף.‬
‫וזה הפה.‬
‫לא רציתי למות לפני שהבת שלי תלד.‬
‫אז נלחמתי בגורל שלי, ועכשיו אני פה.‬
‫העולם הזה די סלחן, לא?‬
‫גם אני חושב ככה.‬
‫הצלחתי להיות איתם הרבה זמן.‬
‫אין לי יותר חרטות.‬
‫כשהסתכלתי על הילדים שלי‬ ‫כל הזמן הזה, הבנתי…‬
‫שהם חזקים מאוד.‬
‫יכול להיות שהם היו מסתדרים בלעדיי מההתחלה.‬
‫לפעמים אני חושבת ככה.‬
‫זה לא נכון.‬
‫- יום 32. אין שום דבר בלוח המודעות במקלט.‬ ‫אין התקדמות בערוץ הוקוטו. -‬
‫אוי, לא. מייקל.‬
‫היי, למה אתה ישן פה?‬
‫בוא נלך לחדר שלך, בסדר? מר טנקה, תעזור לי.‬
‫כן.‬
‫קדימה, תתעורר.‬
‫מייקל, אתה בסדר?‬
‫אחת, שתיים, ו…‬
‫בסדר, בוא נלך.‬
‫הוא שיכור לגמרי!‬
‫הולך לך טוב?‬
‫כן. אני נהנה מהכתיבה.‬
‫אבל אני עדיין לא רואה את הסוף.‬
‫עכשיו תורך, אקירה.‬
‫תספר לי.‬
‫מה? לא, אין לי שום דבר מעניין לספר.‬
‫אתה תמיד מתחמק כששואלים עליך.‬
‫באמת?‬
‫אני רוצה לדעת איך היו החיים שלך.‬
‫מינקו,‬
‫אני מרגיש את הרוח העיתונאית שלך.‬
‫אתה צודק.‬
‫אבל…‬
‫לא אכפת לי לספר לך, נראה לי.‬
‫למה…‬
‫אני לא יכול לעבור לצד השני.‬
‫אלה…?‬
‫כן.‬
‫אבא שלי נראה עקשן, נכון?‬
‫תמיד הייתי חולני, אז מבחינתי,‬
‫הקיום שלו היה הדבר הכי מפחיד בעולם.‬
‫האוכל שלך מסריח.‬
‫מה? היא אוספת אותו.‬
‫מה היא הולכת לעשות עם זה?‬
‫היא תאכל את זה?‬
‫איזה גועל!‬
‫איזו יצורה.‬
‫איכס, נמרח עליי משהו.‬
‫את בסדר?‬ ‫-מגעיל.‬
‫ננה.‬
‫יאסוקו!‬
‫יאסוקו! יאסוקו, סליחה!‬
‫ננה…‬
‫למה…?‬
‫ננה…‬
‫ננה, למה?‬
‫יאסוקו, סליחה. אני מצטערת.‬
‫יאסוקו, אני מצטערת.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫למה? ננה.‬
‫ננה…‬
‫בעצם חייתי במיטה שלי.‬
‫הייתי בן של חקלאי,‬ ‫אבל לא הייתי מסוגל לעבוד בעבודה גופנית.‬
‫תמיד חשבתי‬
‫שאבא שלי לא קיבל אותי כחלק מהמשפחה.‬
‫כשאמרו לי שימיי ספורים,‬
‫חשבתי לעצמי, "למה דווקא אני?"‬
‫הוצאתי את זה על המשפחה שלי המון פעמים.‬
‫פגעתי בהם מאוד.‬
‫אני חושב…‬
‫שזאת הסיבה שבגללה אני לא יכול להמשיך הלאה.‬
‫אבא שלי, שאף פעם לא קרא ספר,‬
‫עובד כבר הרבה שנים.‬
‫סיפור עליי.‬
‫אם הייתי בחיים,‬
‫יכול להיות שהוא לא היה כותב ספר.‬
‫ואולי הוא היה כותב ספר בכל מקרה. אין לדעת.‬
‫אבל זה שימח אותי.‬
‫הרגשתי שסוף סוף אני מכיר את אבא שלי.‬
‫- אקירה עודד את העגל שזה עתה נולד… -‬
‫אבל…‬
‫חבל לי שלא הכרתי אותו כשהייתי בחיים.‬
‫ננה.‬
‫החדר שלך מבולגן.‬
‫זה באשמתי.‬
‫מה אתה כותב?‬
‫אני מתעד את כל מה שקרה מאז שהגעתי הנה.‬
‫- לפני המעבר לצד השני (כותרת זמנית)‬ ‫פרק 14 -‬
‫מה הבעיה?‬
‫אתה יודע,‬
‫ביקשתי סליחה.‬
‫אבל…‬
‫שום דבר לא השתנה.‬
‫למה?‬
‫אני בטוח שיום אחד,‬
‫הקול שלך יישמע.‬
‫אל תדאגי.‬
‫זאת לא באמת תשובה.‬
‫את יכולה לשאול את הפרק.‬
‫להתראות.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫מינקו!‬
‫מינקו! הוא בחיים!‬
‫הבן שלך, הוא בחיים!‬
‫הוא בחיים.‬
‫- בית ילדים‬ ‫הושיסונה -‬
‫אנחנו נחכה לך פה.‬
‫לריו יש שוב חום.‬
‫זה ככה כבר שבוע. מחר ניקח אותו לרופא.‬
‫טוב.‬
‫אמא.‬
‫ריו, מחר נלך לרופא, בסדר?‬
‫אני רוצה לראות את אמא שלי.‬
‫אני יודע.‬
‫אני בטוח שנמצא את אמא שלך.‬
‫ריו.‬
‫סליחה שהשארתי אותך לבד.‬
‫אמא.‬
‫את פה?‬
‫כן.‬
‫אני פה איתך.‬
‫רציתי לבקש ממך סליחה.‬
‫נסעתי לקחת אותך מבית הספר,‬
‫אבל נסחפתי בצונאמי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אמא, אנחנו נהיה ביחד, נכון?‬
‫הלוואי שיכולתי.‬
‫אני אצטרך לחיות פה לתמיד?‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫אני אשמור עליך כדי שלא תהיה לבד, בסדר?‬
‫טוב.‬
‫אמא.‬
‫תספרי לי סיפור עד שאירדם.‬
‫בטח.‬
‫איזה סיפור לספר לך?‬
‫תספרי לי על משהו כיפי שעשית בזמן האחרון.‬
‫בעולם שאני נמצאת בו עכשיו,‬
‫כולם עוזרים אחד לשני למצוא אנשים אהובים.‬
‫במין תהלוכות כאלה.‬
‫נשמע מדהים.‬
‫הם עזרו לי למצוא אותך.‬
‫הבנתי.‬
‫אז עכשיו תורך לעזור לכל האחרים.‬
‫כן.‬
‫אתה צודק.‬
‫מר טנקה.‬
‫כן?‬
‫יש לי עוד עניין לא פתור אחד.‬
‫אתה יכול לעזור לי?‬
‫אם זה בגדר יכולותיי.‬
‫אקירה.‬
‫אל תסתכל עליי במבט שאומר "הלב שלי נשבר".‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫הלב שלי לא נשבר.‬
‫כן, אבל מינקו באמת הייתה חתיכה.‬
‫אם הייתי יותר צעיר, הייתי…‬
‫איכס.‬
‫מה?‬
‫מה זאת אומרת "איכס"?‬
‫איכס.‬
‫מינקו.‬
‫חזרתי.‬
‫בואי הנה.‬
‫את רוצה קפה?‬
‫תודה, קאורי.‬
‫מייקל.‬
‫לא הודיתי לך כמו שצריך.‬
‫תודה רבה.‬
‫תפסיקי, אני אסמיק בגללך.‬
‫הסרט שלך.‬
‫בוא נסיים אותו.‬
‫מה?‬
‫אני אישאר עד שנסיים.‬
‫אתה רוצה שהיא תראה אותו, נכון?‬
‫די, תפסיקי! אני אתחיל לבכות בגללך.‬
‫טוב. נעשה את זה. כן.‬
‫הסרט הולך להיות מעולה.‬
‫גם את, ננה.‬
‫מה? אין מצב.‬
‫ננה, את חייבת.‬
‫אין מצב.‬
‫טנקה.‬ ‫-כן.‬
‫תביא את המצלמה!‬
‫לפקודתך!‬
‫בסדר.‬
‫בואו נעשה את זה.‬
‫אני מצלמת.‬ ‫-בסדר.‬
‫טייק ראשון.‬
‫תתכוננו. עכשיו!‬
‫עברו כבר חמישים שנה.‬
‫הסרט כמעט גמור.‬
‫הגיבור, קוגה,‬
‫האמין במהפכה,‬ ‫והקדיש את חייו למחאת הסטודנטים.‬
‫אבל כיוון שהוא פחד להיתפס,‬
‫הוא החליט לחזור לטוקיו ביום ההפגנה…‬
‫בלי החברה שלו.‬
‫הוא ברח.‬
‫טיפש עלוב.‬
‫קוגה, חכה!‬
‫אני מצטער.‬
‫אין סיכוי שאצליח לחולל מהפכה.‬
‫אתה לא חייב לחולל מהפכה.‬
‫רק תישאר איתי, בבקשה.‬
‫אנחנו ניפגש שוב. אני מבטיח.‬
‫וכך, קוגה פרש ממחאת הסטודנטים‬
‫וברח לטוקיו.‬
‫אני בטוח שהם יימכרו מצוין!‬
‫מאיקו התחתנה עם ססאקי.‬
‫וקוגה קבר את עצמו בעבודה.‬
‫שניהם חיו את חייהם‬ ‫כשהם מדחיקים את החיים שחלקו ביחד.‬
‫חמישים שנה עברו מאז.‬
‫- הושיסונזה -‬
‫קוגה חזר שוב לאוקינאווה.‬
‫הזיכרונות מאותו יום‬ ‫חזרו אליו כאילו שזה היה יום האתמול.‬
‫מאיקו…‬
‫הוא ממש נכנס לדמות.‬
‫אתה קוגה מיצורו?‬
‫ובצירוף מקרים מוזר…‬
‫קוגה נתקל בנכדה של מאיקו.‬
‫מה? אני?‬
‫אתה מכיר את סבתא שלי, נכון?‬
‫מה?‬
‫את הנכדה של מאיקו?‬
‫בוא לפגוש אותה, בבקשה.‬
‫סבתא משתוקקת לראות אותך.‬
‫קאט!‬
‫מה זה? את ילדת פלא?‬
‫את מדהימה!‬
‫הוא בעדך!‬
‫נפלא!‬
‫ננה!‬
‫תפסיקו.‬
‫בואו לראות אותה.‬
‫מייקל, די!‬ ‫-הוא צוחק עליי.‬
‫הבנתי.‬
‫המשכת הלאה לפניי.‬
‫קוגה!‬
‫להתראות!‬
‫אדון קוגה,‬
‫תחיה את חייך במלואם.‬
‫קוגה!‬
‫מאיקו.‬
‫מאיקו!‬
‫קוגה!‬
‫מאיקו!‬
‫מייקל.‬
‫לא. מייקל, עצור.‬ ‫-מייקל!‬
‫מייקל!‬
‫מה קרה?‬
‫מאיקו!‬
‫מייקל!‬
‫מאיקו!‬
‫בואו נצפה בו על המסך הגדול!‬
‫כן, בואו.‬
‫מה קרה?‬
‫בקשר לזה…‬
‫אני רוצה לתת את הסרט למישהי.‬
‫אבל ממש מביך אותי לעשות דברים כאלה.‬
‫אתם יכולים ללכת ולעשות את זה בשבילי?‬
‫מה? אתה צריך לעשות את זה בעצמך.‬
‫אני יודע, אבל…‬
‫מייקל.‬
‫בוא נלך ביחד.‬
‫אני אבוא איתך.‬
‫זה די נחמד, כל עניין החברות הזה.‬
‫טוב.‬
‫גם אני אבוא.‬
‫מה זה? כמה אנשים!‬
‫כן, מדהים.‬
‫היי, חברים.‬
‫יש משהו שאני רוצה להראות לכם.‬
‫בואו איתי.‬
‫בואו מפה.‬
‫תסתכלו!‬
‫אתם רואים?‬
‫זה אתה, מייקל?‬
‫אתה מפיק רציני.‬ ‫-אל תחמיא לי.‬
‫לא שיקרת.‬
‫ברור שלא שיקרתי.‬
‫חשבתי שאתה משקר.‬
‫כולנו חשבנו ככה.‬
‫תראו.‬
‫וואו, מדהים.‬
‫- הקולנוע צריך להיות חופשי -‬
‫זה מלחיץ.‬
‫אני ממש גרוע בדברים כאלה.‬
‫יהיה בסדר, מייקל. אנחנו נחכה לך פה.‬
‫התחרטתי.‬
‫כבר הגענו עד פה.‬
‫אבל…‬
‫קוגה? זה אתה?‬
‫ססאקי?‬
‫מה אתה רוצה? עבר המון זמן.‬
‫אני רוצה לבקש סליחה ממאיקו.‬
‫תן לי לדבר איתה, בבקשה.‬
‫תיכנס.‬
‫ססאקי, מתי מתת?‬
‫לפני שנתיים. מסרטן.‬
‫הבנתי.‬
‫מה זה?‬
‫אה, זה.‬
‫זה הסרט החדש שלי.‬
‫הוא עליי, על מאיקו ועליך.‬
‫אתה מצלם סרטים גם אחרי המוות?‬
‫אתה חולה קולנוע.‬
‫נכון.‬
‫זה הדבר היחיד שאני יודע לעשות.‬
‫בוא איתי.‬
‫מה איתך?‬ ‫-אני אישאר איתו עד שהמטוס יתרחק.‬
‫לא, ריצ'רד! מה קרה לך? אתמול אמרנו…‬
‫אמרנו אתמול הרבה דברים.‬
‫לא השתנית בכלל, מאיקו.‬
‫היא תמיד הייתה בעדך.‬
‫אבל היא בחרה בך.‬
‫אתה יודע…‬
‫אני עדיין חושב על התקופה שבילינו ביחד.‬
‫לא יכולנו לחולל מהפכה.‬
‫אבל…‬
‫היינו מאוחדים. בזה אני בטוח.‬
‫מאיקו.‬
‫סליחה.‬
‫אני מצטער.‬
‫שלום, שלום.‬
‫הכול בסדר?‬
‫היה מושלם. מצוין.‬
‫לא נתת לה את הסרט?‬
‫כן, כשחושבים על זה,‬ ‫אי אפשר לראות סרטים בבית.‬
‫אני אתן לה אותו כשהוא יצא ב-DVD.‬
‫אבל הוא לא יצא ב-DVD.‬
‫נו, באמת. זה בסדר.‬
‫טוב, ניסע הביתה?‬
‫היי, חברים.‬
‫למה שלא נארגן הקרנה?‬
‫אפשר להזמין את כולם.‬
‫רעיון מצוין!‬
‫כמעט אמרתי את זה בעצמי.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫בואו נעשה את זה.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. נעשה את זה!‬
‫מייקל, הכול מוכן.‬
‫אהה…‬
‫ערב טוב לכולם. אני מייקל.‬
‫הכרחתי את החברים שלי לעזור לי,‬ ‫והצלחנו לסיים את הסרט.‬
‫הסרט הזה יכול לחולל מהפכה בתקופה שלנו.‬
‫אני חושב שהוא גם מחבר בין העבר להווה.‬
‫"אתה מצלם סרטים גם אחרי המוות?"‬
‫זה מה שהחבר שלי שאל.‬ ‫אבל היי, מי שעושה את זה ראשון מנצח.‬
‫אני מקווה…‬
‫שתיהנו מהסרט.‬
‫טוב,‬
‫יש לי רעיון לסרט חדש.‬
‫עוד סרט?‬
‫סרט אוטוביוגרפי.‬
‫אני רוצה לצלם סרט על הזמן שביליתי פה.‬
‫מייקל, זה היה רעיון שלי.‬
‫אז אפשר לעשות את זה ביחד.‬
‫זאת תהיה יצירת מופת.‬
‫אני לא יכול לתת לך.‬
‫לא?‬
‫מינקו…‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫פשוט עוד לא עיכלתי את זה.‬
‫גם אני לא.‬
‫למען האמת, גם אני מרגיש קצת חוסר נוחות.‬
‫היי, מר טנקה.‬
‫כן?‬
‫איך זה להיות בצד השני?‬
‫אסור לי לספר לכם.‬
‫מה?‬
‫מר טנקה הוא הסוהר שלנו, בערך.‬
‫מה? למה לא אמרתם לי? זה ממש מפחיד.‬
‫נו, בחייך. תספר לנו כבר.‬
‫בקרוב מאוד תדע.‬
‫טנקה, אתה כזה עקשן.‬
‫יודע מה?‬
‫היה כיף לצלם את הסרט.‬
‫נכון?‬
‫סרטים זה דבר נפלא.‬
‫חבורת מבוגרים‬ ‫שעובדים בתשוקה למען אותה מטרה.‬
‫זה מדהים!‬
‫כן.‬ ‫-נכון?‬
‫ננה!‬
‫תעשי עוד סרטים, בסדר?‬
‫את יכולה להשתמש ברשימות שבחדר שלי.‬
‫תעבדי קשה, ננה.‬
‫למה רק אני?‬
‫אקירה.‬
‫אני אשאיר את השאר לך.‬
‫תדאג לשמר תיעוד מפורט של העולם הזה.‬
‫אתה יכול לסמוך עליי.‬
‫אבל אתה חייב להמשיך לתקוף! אל תפסיד, טוב?‬
‫נגד מי הוא מתחרה?‬
‫בואו נשתה לחיים.‬
‫נרים כוסית.‬
‫לחיים.‬
‫-לחיים.‬
‫נשאר עוד קצת אוכל. תאכלו.‬
‫בואו נאכל.‬
‫אני יכול לקבל קצת?‬
‫קח גם חתיכת עוף.‬ ‫-בסדר. את זאת, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫הנה העוף.‬
‫בערך ככה?‬ ‫-כן, תודה.‬
‫עוד קצת.‬
‫- …רעש הגלים, וחוף ריק -‬
‫טוק, טוק.‬
‫כולם ישנים?‬
‫כן.‬
‫מייקל נרדם בסוף תוך כדי דיבור.‬
‫הוא ממש מלא מרץ.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫אתה מתכוון להמשיך לכתוב?‬
‫כן.‬
‫אני חושב שאמשיך‬ ‫עד שאבא שלי יסיים את הספר שלו.‬
‫הבנתי.‬
‫אל תשכח לכתוב עליי.‬
‫ודאי.‬
‫את תהיי הגיבורה.‬
‫לא, אני רוצה רק תפקיד קטן.‬
‫רציתי להיות איתך…‬
‫קצת יותר.‬
‫מאיפה זה בא?‬
‫אני קצת…‬
‫מחבב אותך.‬
‫מה הקטע של הווידוי?‬
‫זה מוזר?‬
‫זה מוזר.‬
‫מעניין אם היה יכול להיות אחרת‬
‫אם היינו נפגשים כשהיינו בחיים.‬
‫כנראה שלעולם לא נדע.‬
‫לעולם לא נדע.‬
‫אקירה…‬
‫תודה. היה כיף.‬
‫גם לי.‬
‫תודה.‬
‫קדימה.‬
‫קח אותו ממני.‬
‫תיזהר, מאחוריך.‬
‫תודה.‬ ‫-מה עם זה?‬
‫שם באמצע.‬
‫בסדר, בסדר. כן.‬
‫- הושיסונזה -‬
‫וואו, כמה אנשים.‬
‫ריו.‬
‫מזמן לא התראינו.‬ ‫-נכון.‬
‫יש לנו עוד קצת זמן. רוצה ללכת לשתות תה?‬
‫כן, בטח.‬
‫גדלת.‬
‫תודה שבאת.‬
‫פעם ראשונה שלך בטוקיו?‬
‫כן.‬
‫יש פה המון אנשים.‬
‫כן, יחסית לשם.‬
‫בדיוק.‬
‫אתה מסיים את הלימודים בשנה הבאה?‬
‫כן.‬
‫אתה יודע מה אתה רוצה לעשות?‬
‫טוב, אני לא לגמרי בטוח.‬
‫אבל יכול להיות‬ ‫שאני רוצה לעשות מה שאמא שלי עשתה.‬
‫תספרי לי שוב על אמא שלי, בבקשה.‬
‫כן, בטח.‬
‫אני מאוד רוצה לראות היום את הסרט.‬
‫כן, בבקשה, תבוא.‬
‫ננה!‬
‫כמה זמן!‬
‫היי, שלום!‬
‫מזמן לא התראינו.‬
‫שלום!‬
‫בעד!‬
‫כרטיסים, בבקשה.‬
‫מכאן.‬ ‫-אולם 2, בבקשה.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫תיהנה.‬
‫אני בלחץ.‬
‫כן.‬
‫- התהלוכות -‬
‫- סרטה של ננה דטה -‬
‫- לזכרו של "מייקל" -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬